Справа №461/10542/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року   Галицький районний суд м. Львова

в складі:    головуючої судді    Волоско І.Р. 
секретар судового засідання   Старовецька С.І.
за участю:   представника позивача  ОСОБА_6.
представника відповідача  ОСОБА_9.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення обтяження, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення обтяження.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є співвласником, на праві спільної сумісної власності, квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками квартири, на праві спільної сумісної власності, є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Треті особи у справі) та ОСОБА_4 . Дана квартира приватизована. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є ОСОБА_1 . До складу спадкового майна ОСОБА_4 входить не визначена 1/4 частка у квартирі АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадкових прав на 1/4 частки у квартирі Позивачка звернувся до приватного нотаріуса ЛМНО Ковтун Людмили Богданівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, Листом вих. № 120/01-16 від 10.12.2025 приватний нотаріус ЛМНО Ковтун Л.Б. відмовила Позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо вказаної квартири зареєстрована заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5402595; підстава обтяження: Кримінальна справа, 141-0721, 22.08.2006, ОСОБА_5 ; власник: ОСОБА_4 . Із змісту відомостей які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не є можливим встановити хто є кредитором по зареєстрованій забороні, реєстраційний номер обтяження: 5402595. В межах кримінальної справи накладено заборону на нерухоме майно ОСОБА_4 , а не арешт. ОСОБА_5 не є кредитором покійного ОСОБА_4 . Враховуючи вище наведене нотаріус, рекомендувала Позивачці звернутися до суду із вимогами про припинення заборони на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5402595. Заборона на нерухоме майно була накладена на всю квартиру АДРЕСА_1 без визначення частки обвинуваченого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру, без участі ОСОБА_1 , без врахування її інтересів на вільне розпорядження належною їй власністю. Із змісту вироку Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2008 року у кримінальній справі 1-250/2008 (вирок набрав законної сили 25.07.2008) вбачається те, що відносно ОСОБА_4 було вжито лише один запобіжний захід - взяття під варту. ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року і 6 (шість) місяців позбавлення волі. Конфіскація не застосовувалась, цивільний позов не подавався. Враховуючи вище наведене, обтяження, реєстраційний номер 5402595, є протиправним та підлягає припиненню, оскільки порушує права ОСОБА_1 на оформлення спадщини по смерті ОСОБА_4 , а також на вільне розпорядження належною їй на праві спільної сумісної власності невизначеною часткою у квартирі набутою в порядку приватизації квартири. Позивач вказує, що оскаржувана заборона накладена 22.08.2006 у кримінальній справі 141-0721 (1-250/2008), яка завершилася вироком Галицького районного суду м. Львова у даній справі, без вирішення питання припинення оскаржуваної заборони. Заборона на нерухоме майно продовжує існувати навіть після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча до покійного ОСОБА_4 покарання у вигляді конфіскації майна не застосовувалось і цивільний позов не пред`являвся. Відтак, вже 19 років (з 2006 по 2025) існує заборона на квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності покійному ОСОБА_4 та Позивачці, за відсутності будь-якого провадження (кримінального, цивільного, виконавчого). Враховуючи вище наведене, 25.06.2025 року представник Позивачки - ОСОБА_6 звернувся до Відповідача із Заявою про припинення/скасування обтяження від 25.06.2025, в якій просив: 1. Припинити/скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер обтяження: 5402595. Відповідач відповіді на дану заяву не надав. Після цього, представник Позивачки - ОСОБА_6 звернувся до Відповідача із Адвокатським запитом від 28.07.2025 року, в якому просив: 1. Надати інформацію чи була розглянута заява ОСОБА_1 , подана її представником ОСОБА_6 , про припинення/скасування обтяження від 25.06.2025; який був результат розгляду даної заяви та чи була надана письмова відповідь. 2. Надати відповідь з долученням відповідних документів (за їх наявності). Відповідач відповіді на даний адвокатський запит також не надав, а оскаржувана заборона і надалі є зареєстрованою. Відповідач відмовляється припинити обтяження в досудовому порядку. При ухваленні вироку Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2008 року у кримінальній справі 1-250/2008 (вирок набрав законної сили 25.07.2008) не було вирішено питання про припинення заборони на квартиру в цілому, що обмежує майнові права позивачки. У зв`язку з цим, просить суд задоволити позов та скасувати вказане обтяження.
Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) заперечила з підстав, викладених у відзиві
Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи. 
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником, на праві спільної сумісної власності, квартири АДРЕСА_1 . 
Іншими співвласниками квартири, на праві спільної сумісної власності, є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Дана квартира приватизована, що підтверджується дублікат свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 17.12.2008, виданого на підставі Розпорядження Галицької районної адміністрації від 27.10.2003 року № 1225. 
Право власності на квартиру зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Інформаційна довідка № 368004791 від 29.09.2024 та Інформація сформована за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 11.12.2025). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ).
ОСОБА_1 є спадкоємцем, який прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 4/2024, заведеної 30.01.2024 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Людмилою Богданівною (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75626008 від 30.01.2024). 
До складу спадкового майна покійного ОСОБА_4 входить не визначена 1/4 частка у квартирі АДРЕСА_1 . 
З метою оформлення спадкових прав на 1/4 частки у квартирі Позивачка звернулася до приватного нотаріуса ЛМНО Ковтун Людмили Богданівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Листом вих. № 120/01-16 від 10.12.2025 приватний нотаріус ЛМНО Ковтун Л.Б. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо вказаної квартири зареєстрована заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5402595; підстава обтяження: Кримінальна справа, 141-0721, 22.08.2006, ОСОБА_5 ; власник: ОСОБА_4 . Відповідно до п. п.п. 4.19. п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, за наявності заборони відчуження або обтяження іпотекою житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину та протягом двох робочих днів письмово повідомляє про це кредитора (відповідний податковий орган). 
Із змісту відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не є можливим встановити, хто є кредитором по зареєстрованій забороні, реєстраційний номер обтяження: 5402595. 
В межах кримінальної справи накладено заборону на нерухоме майно ОСОБА_4 , а не арешт. 
Дізнавач ОСОБА_7 не є кредитором покійного ОСОБА_4 . 
Враховуючи вище наведене нотаріус, рекомендувала позивачці звернутися до суду із вимогами про припинення заборони на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5402595. 
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Крім того, через вказану вище заборону на квартиру ОСОБА_1 не може розпорядитися своєю часткою у квартирі, набутою в порядку приватизації квартири (подарувати частку). 
Згідно відомостей, зазначених в Інформаційній довідці № 368004791 від 29.02.2024 та в Інформації, сформованій за допомогою додатку «Реєстр нерухомості», номер витягу: 5005609490031, номер інформаційної довідки: 17831147418 від 11.12.2025 року щодо вказаної квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована заборона, з наступними даними: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5402595; зареєстровано: 31.07.2007 17:31:29 за № 5402595; реєстратор: Перша Львівська державна нотаріальна контора, 79005, Львівська обл., м. Львів, вул. Саксаганського, 6; підстава обтяження: Кримінальна справа, 141-0721, 22.08.2006, Дізнавач ОСОБА_7.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 ; власник: ОСОБА_4 ; заявник: Галицький ВДВС Львівського МУЮ. 
Заборона на нерухоме майно була накладена на всю квартиру АДРЕСА_1 без визначення частки обвинуваченого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру, без участі ОСОБА_1 , без врахування її інтересів на вільне розпорядження належною їй власністю. 
Згідно відповіді на заяву Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 12.02.2025 № 154/01-16, з додатками, обтяження на квартиру було накладене за Заявою про реєстрацію обтяження нерухомого майна начальника Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області полковника міліції ОСОБА_8 , у зв`язку з кримінальною справою 141-0721 від 22.08.2006 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . 
Зазначене вище підтверджує: 1. Заява про надання інформації від 29.01.2025; 2. Відповідь на заяву від 12.02.2025 № 154/01-16; 3. Лист від 31.07.2007 № 67/6602; 4. Заява про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна; 5. Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 13720300 від 31.07.2007. 
Заява про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна містить наступні дані щодо обтяження: в графі «тип обтяження» Заявником обрано «заборона», шляхом проставлення знаку «Х», в графі «назва документа» зазначено «кримінальна справа», в графі «дата документа» - «22.08.2006», в графі «видавець документа» - «дізнавач - ОСОБА_7 ». в графі «підпис заявника» - «начальник Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області полковника міліції ОСОБА_8.». 
Із наведеного вбачається, що підставою для реєстрації обтяження, реєстраційний номер 5402595, була сама по собі кримінальна справа від 22.08.2006, а не процесуальне рішення, процесуальний документ у межах кримінальної справи 141-0721 від 22.08.2006. 
Положеннями КПК України, 1960 року, в редакції від 12.05.2006, чинній станом на 22.08.2006, взагалі не було передбачено прийняття таких процесуальних рішень, як накладення заборони на нерухоме майно, а лише накладення арешту, відповідно до ст. 125, 126 КПК України, 1960 року. 
Згідно ст. 3 КПК України, 1960 року, в редакції від 12.05.2006, при провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи. 
Разом з тим, відповідно до п.п. 2.1.2 п. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 р. за № 364/3657 (в редакції від 22.10.2004, чинній станом на 22.08.2006), підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається:- державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна;- посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна;- судами і слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). 
За приписами ч. 1, 2 ст. 125 КПК України, 1960 року, в редакції від 12.05.2006, чинній станом на 22.08.2006, слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 126 КПК України, 1960 року, в редакції від 12.05.2006, чинній станом на 22.08.2006, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. 
Відтак, сама по собі кримінальна справа 141-0721 згідно положень КПК України, в редакції від 12.05.2006, чинній станом на 22.08.2006, не була законною підставою для накладення заборони. 
Враховуючи вищенаведене, за відсутності постанови слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_4 , у начальника Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області полковника міліції ОСОБА_8. не було правових підстав звертатися до Першої Львівської державної нотаріальної контори із Заявою про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна, зокрема щодо реєстрації такого обтяження як заборона. 
Листом від 30.12.2024 Слідче управління Головного управління Національної поліції у Львівській області повідомило, що 21.04.2008 до Галицького районного суду м. Львова була направлена кримінальна справа № 141-0721 від 22.08.2006 року з обвинувальним актом. 
10.07.2008 Галицький районний суд м. Львова у даній кримінальній справі прийняв рішення. Для отримання додаткової інформації було рекомендовано звернутися до Галицького районного суду м. Львова. 
Зі змісту вироку Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2008 року у кримінальній справі 1-250/2008 (вирок набрав законної сили 25.07.2008) вбачається те, що відносно ОСОБА_4 було вжито лише один запобіжний захід - взяття під варту. ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року і 6 (шість) місяців позбавлення волі. Конфіскація не застосовувалась, цивільний позов не подавався. 
Враховуючи вищенаведене, обтяження, реєстраційний номер 5402595, є протиправним та підлягає припиненню, оскільки порушує права ОСОБА_1 на оформлення спадщини по смерті ОСОБА_4 , а також на вільне розпорядження належною їй на праві спільної сумісної власності невизначеною часткою у квартирі набутою в порядку приватизації квартири. 
З метою отримання повної інформації про підстави накладення заборони представник позивачки - ОСОБА_6. звернувся із адвокатським запитом від 29.11.2024 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просив: 1. Надати, будь-яку, інформацію про реєстрацію обтяження № 5402595 на квартиру АДРЕСА_1 по кримінальній справі, 141-0721, 22.08.2006, Дізнавач - ОСОБА_7. 2. Надати, будь-які, завірені копії документів на підставі яких було проведено реєстрацію обтяження № 5402595 в межах кримінальної справи, 141-0721, 22.08.2006, Дізнавач - ОСОБА_7. 
Листом від 04.12.2024 Галицький ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що перевірити наявність внесених виконавчих проваджень до ЄДРВП можливо лише після 2007 року, а тому надати інформацію про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_2 та звільнити майно з-під арешту немає технічної можливості. 
Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомо про наявність реєстраційного номеру обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_2 - номер обтяження 5402595 від 31.07.2007 року, накладений відповідно до кримінальної справи, 141-0721, 22.08.2006, Дізнавач-ОСОБА_7. 
Крім цього, у відповідності до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. 
Тому, враховуючи вищенаведене та те, що відновлення відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження неможливе з технічних причин, було рекомендовано звернутись до відповідного суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного 31.07.2007 року за реєстраційним номером обтяження 5402595. 
11.12.2024 року представник позивачки звернувся із адвокатським запитом від 11.12.2024 до Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області - Комісії з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія), в якому просив: 1. Надати інформацію про підстави реєстрації обтяження № 5402595 (заборони на нерухоме майно) на квартиру АДРЕСА_1 , по кримінальній справі № 141-0721, 22.08.2006, Дізнавач - ОСОБА_7. Надати завірені копії документів на підставі яких Першою Львівською державною нотаріальною конторою було проведено реєстрацію обтяження № 5402595 в межах кримінальної справи № 141-0721. 3. Надати інформацію чи вирішувалось питання про зняття/припинення обтяження № 5402595 у кримінальній справі № 141-0721. 4. Надати завірені копії документів на підставі яких було вирішено питання про зняття/припинення обтяження № 5402595 в межах кримінальної справи № 141 0721 (за наявності). 5. Надати інформацію чи кримінальна справа № 141-0721 була закрита або чи було постановлено вирок у кримінальній справі № 141-0721. 6. Надати завірену копію документу про закриття кримінальної справи № 141 0721 або завірену копію вироку у кримінальній справі № 141-0721 (за наявності). 7. Надати відповідь на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3 
Листом від 30.12.2024 Слідче управління Головного управління Національної поліції у Львівській області повідомило, що 21.04.2008 до Галицького районного суду м. Львова була направлена кримінальна справа № 141-0721 від 22.08.2006 року з обвинувальним актом. 10.07.2008 Галицький районний суд м. Львова у даній кримінальній справі прийняв рішення. Для отримання додаткової інформації було рекомендовано звернутися до Галицького районного суду м. Львова.
Представник позивачки звернувся до Галицького районного суду м. Львова із Заявою про видачу копії вироку від 05.03.2025, в якій просив: 1) Надати завірену копію рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2008 року у кримінальній справі № 141-0721. 
Листом від 20.03.2025 Галицький районний суд м. Львова скерував представнику Позивачки - ОСОБА_6 належним чином завірену копію вироку Галицького районного суду м. Львова № 1-250/08 від 10.07.2008 про обвинувачення ОСОБА_4 . 
Отже, оскаржувана заборона накладена 22.08.2006 у кримінальній справі 141-0721 (1-250/2008), яка завершилася вироком Галицького районного суду м. Львова у даній справі, без вирішення питання припинення оскаржуваної заборони. 
Заборона на нерухоме майно продовжує існувати навіть після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча до ОСОБА_4 покарання у вигляді конфіскації майна не застосовувалось і цивільний позов не пред`являвся. 
Відтак, встановлено, що вже 19 років (з 2006 по 2025) існує заборона на квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності покійному ОСОБА_4 та позивачці, за відсутності будь-якого провадження (кримінального, цивільного, виконавчого). 
Враховуючи вищенаведене, 25.06.2025 року представник позивачки - ОСОБА_6 звернувся до відповідача із заявою про припинення/скасування обтяження від 25.06.2025, в якій просив: 1. Припинити/скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер обтяження: 5402595. 2. Про результат розгляду даної заяви повідомити письмово на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом семи днів. 
Відповідач відповіді на дану заяву не надав. 
Після цього, представник позивачки - ОСОБА_6 звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 28.07.2025 року, в якому просив: 1. Надати інформацію чи була розглянута заява ОСОБА_1 , подана її представником ОСОБА_6 , про припинення/скасування обтяження від 25.06.2025; який був результат розгляду даної заяви та чи була надана письмова відповідь. 2. Надати відповідь з долученням відповідних документів (за їх наявності). 3. Надіслати відповідь на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3 
Однак, відповідач відповіді на даний адвокатський запит також не надав, а оскаржувана заборона і надалі є зареєстрованою. 
Нормами КПК України 1960 року не було визначено процесуального порядку скасування арешту майна за зверненням осіб, які не є учасниками кримінального провадження. 
Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. 
Відтак, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав на оформлення спадщини та вільне розпорядження майном, оскільки існуюча заборона на нерухоме майно обмежує її права.
КПК України, 1960 року, в редакції від 12.05.2006, чинній станом на 22.08.2006, не передбачав накладення заборони на нерухоме майно, а передбачав накладення арешту, але ці два обтяження по суті є аналогічними за змістом обмеженнями прав власника майна. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. по справі № 727/2878/19 дійшла висновків, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства (п. 21.1.). 
Частина 6 ст. 126 KПK України, 1960 року, передбачає, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. 
Після надходження кримінального провадження до суду питання щодо скасування арешту повинно вирішуватись суддею при ухвалені вироку відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 324 KПK України, 1960 року. 
При ухваленні вироку Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2008 року у кримінальній справі 1-250/2008 (вирок набрав законної сили 25.07.2008) не було вирішено питання про припинення заборони на квартиру в цілому, що обмежує майнові права позивачки. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Згідно з ст.1218 ЦК України , до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. 
Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). 
Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98). 
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
З матеріалів справи вбачається, що заборона на нерухоме майно - квартиру, реєстраційний номер обтяження: 5402595, була накладена в межах кримінальної справи 141-0721, 22.08.2006.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що із клопотанням про скасування обтяження, окрім сторони кримінального провадження, а саме підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, може звернутися інший власник або володілець такого майна.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно пункту другого частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Суд вважає, що оскаржувана заборона обмежує законні права позивачки, як спадкоємця після смерті ОСОБА_4 , так і як співвласника квартири, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Відтак позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд вбачає підстави для їх задоволення.
Керуючись ст.ст.3, 81, 247, 258, 259,263-265,351-355 ЦПК України, ст.ст.15,16, 391 ЦК України, суд,
у х в а л и в:

позов задоволити.
Припинити обтяження - заборону на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; відомості про обтяження: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 5402595; зареєстровано: 31.07.2007 17:31:29 за № 5402595; реєстратор: Перша Львівська державна нотаріальна контора, 79005, Львівська обл., м. Львів, вул. Саксаганського, 6; підстава обтяження: Кримінальна справа, 141-0721, 22.08.2006, Дізнавач ОСОБА_7.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 ; власник: ОСОБА_4 ; заявник: Галицький ВДВС Львівського МУЮ.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст складено 26.01.2026.

Суддя          І.Р.Волоско