Справа №705/7959/25
1-кп/705/631/26 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2026 року   Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:
головуючої – судді ОСОБА_1 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
представника потерпілих ОСОБА_4 
потерпілих ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025250320001543 від 09 листопада 2025 року, по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Шляхова, Бершадського району, Вінницької області, із середньою освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , 09 листопада 2025 року, близько 20 год. 45 хв., в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до висновку експерта №05-7-01/695 від 24.12.2025, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а саме в крові виявлено етиловий спирт в концентрації 1,97 проміле, керуючи автомобілем «Daewoo-Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лесі Українки в с. Колодисте, Уманського району, Черкаської області в напрямку від с. Рижавка, Уманського району, Черкаської області до центра села в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечної швидкості руху та допустив виїзд на ліве узбіччя по напрямку свого руху, де здійснив наїзд на паркан домоволодіння АДРЕСА_3 , та в подальшому здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходилась поблизу паркану.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до висновку експерта №05-7-02/392 від 10.11.2025 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці події, а саме: поєднана травма голови та кінцівок. Травма тулуба: переломи 4,5,6,7 ребер справа, переломи 1,2,3,4,5,6 ребер зліва, перелом хребта в ділянці між 4 та 5 грудними хребцями, розрив лобкового симфізу, розрив крижово-клубової зв`язки, забої легень, нирок та підшлункової залози, рани промежини, травма кінцівок: відкритий перелом лівої гомілки в нижній та верхній третині, відкритий перелом лівого стегна в верхній третині, травматична ампутація правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, рана кінцівок травма голови: крововиливи в речовину головного мозку, забій розміжчення речовини стовбуру головного мозку, травматичний набряк та набубнявіння речовини головного мозку та мозочка, синці обличчя. Вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Керування транспортним засобом на час даної дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння водієм ОСОБА_7 підтверджується висновком експерта №05-3-08/2636 від 02.12.2025, згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено етанол в кількості 1.97 г/дм3 (проміле) та висновком експерта №05-7-01/695 від 24.12.2025 згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,97 проміле, що на момент взяття крові у людини з середньою стійкістю до алкоголю могло б відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-25/18391 від 23.12.2025 порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Daewoo-Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, погодився надати покази. ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він 09.11.2025, близько 20 год. їхав в с. Колодисте. Перед тим, як сісти за кермо він вживав алкоголь, але не багато. Їхав додому, виїжджав з повороту с. Рижавка, попереду їхав автомобіль, який різко загальмував і щоб уникнути зіткнення він звернув у ліво, де здійснив наїзд на паркан, та в подальшому наїхав на пішохода ОСОБА_9 , яка перебувала на подвір`ї свого домоволодіння. У вчиненому щиро кається, вибачається перед потерпілими. Цивільні позови потерпілих визнає. Просить суд до набрання вироку законної сили змінити запобіжний захід та дати можливість побачитись з дружиною та донькою.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення, а також винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 286-1 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_7 суд враховує відсутність обтяжуючих обставин відповідно ст. 67 КК України. Щире каяття відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, що пом`якшує його покарання.
Згідно класифікації кримінального правопорушення, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 286-1 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Вивченням особи ОСОБА_7 судом встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по місцю проживання характеризується посередньо.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, що ним вчинено тяжкий злочин, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також позицію потерпілих, які просили призначити сувору міру покарання з урахуванням наслідків вчиненого злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Саме основне покарання у вигляді позбавлення волі, з призначенням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що ОСОБА_7 засуджується до покарання у виді позбавлення волі реально. Тому враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечить запобігання спробам ОСОБА_7 переховуватись від суду, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
За правилами ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 09 листопада 2025 року до набранням цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Щодо заявлених цивільних позовів, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільні позивачі ОСОБА_5 , яка є матір`ю загиблої ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , який є чоловіком загиблої ОСОБА_9 , в межах розгляду даного кримінального провадження заявили цивільні позови про стягнення з обвинуваченого на їх користь моральної шкоди у розмірі 1 500 000 грн. – окремо кожному.
В обґрунтування позовних вимог позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , посилаються на те, що своїми діями ОСОБА_7 завдав їм немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у їх житті. Смерть доньки та дружини для всієї родини є дуже болючою трагедією. 
ОСОБА_5 , є матір`ю загиблої ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , є чоловіком загиблої ОСОБА_9 , які до сьогодні не прийшли до тями, гіркота подій не покидає їх думки. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього, депресія та незворотна душевна травма.
Позивачі ОСОБА_5 , та ОСОБА_10 , вважають, що розумним та справедливим розміром компенсації заподіяної моральної шкоди у наслідок втрати дочки та дружини становить у розмірі 1500000 грн. кожному.
Так, ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою що до неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у пункті 3постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 даної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як убачається з пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , суд враховує глибину завданих їм душевних страждань, які полягали у раптовій втраті близької людини – доньки, та дружини, що негативно вплинуло на їх психоемоційний стан, а також вимоги розумності та справедливості, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 1500 000 грн. кожному.
При цьому суд бере до уваги висновок, висвітлений у постанові Верховного Суду від 15.12.2020 року по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
На думку суду, вказані суми моральної шкоди (потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , 1500 000 тис. грн. кожному) будуть достатні та не будуть такими, що сприятимуть потерпілим до збагачення, а також будуть відповідати позиції, викладеній у вищезазначеному правовому висновку.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз: 5348,40 грн. на проведення судової трасологічної експертизи №СЕ-19/124-25/16934-ТР від 08.12.2025; 3565,60 грн. на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/124-25/17146-ІТ від 19.12.2025; 3565,60 грн. на проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/124-25/18391-ІТ від 23.12.2025. Загальний розмір витрат становить 12479,60 грн..
Згідно ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Арешет накладений відповідно до ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду від 18.11.2025 на автомобіль «Daewoo – Nexia», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.04.2006 року ОСОБА_11 – скасувати.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 50, 65-67, ч. 5 ст. 72, ч. 3 ст. 286-1 КК України, ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, ст. 100, 124, 127, 128, 174, 342-380, 577 КПК України, суд –
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.
Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити до вступу вироку в законну силу. 
У строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати час його перебування під вартою з 09.11.2025, тобто з дати затримання до дати набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.
Цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_10 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстровано по АДРЕСА_4 , моральну шкоду завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 1500000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстровано по АДРЕСА_3 , моральну шкоду завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 1500000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз, загальний розмір яких становить 12479 грн. 60 коп.
Речові докази: автомобіль «Daewoo-Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , місцем зберігання якого є територію за адресою: АДРЕСА_5 – повернути власнику чи особі яка на законних підставах ним володіє; пару кросівок, які поміщено до камери зберігання та обліку речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути за належністю потерпілим; змив з ручки КПП автомобіля, змив з керма автомобіля, змив з внутрішньої ручки водійських дверей, змив із зовнішньої ручки водійських дверей, зразок крові – які поміщено до камери зберігання та обліку речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області – знищити.
Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 18.11.2025 на автомобіль «Daewoo-Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_11 – зняти.
Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_12