Справа № 127/20393/24
Провадження № 22-ц/801/279/2026
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Справа № 127/20393/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
Рішення постановив суддя Волошин С. В.
Рішення постановлено 06 серпня 2025 року у м. Вінниці
Дата складення повного тексту судового рішення – не відома,

Встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» вартість ремонтно-відновлюваних робіт пошкодженого автомобіля марки «Dacia Sandero», у сумі 9624,83 грн.; стягнути із відповідача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.; стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» та відповідача ОСОБА_1 солідарно судові витрати за проведення експертизи в сумі 3500,00 грн., судовий збір в сумі 1211,20 грн., виплати за надання правничої допомоги орієнтовною сумою 10 000,00 грн. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, відповідач ОСОБА_1 , 18 вересня 2023 року, близько 20:20 год., поруч з будинком АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», д.н.з. НОМЕР_1 , і рухаючись по тротуару, не був уважний, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті вчиненого ОСОБА_1 ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №432906 від 18 вересня 2023 року, водій ОСОБА_1 18 вересня 2023 року близько 20:20 год. поруч з будинком АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», д.н.з. НОМЕР_1 , після вчинення правопорушення залишив місце ДТП, до якої він був причетний, чим порушив вимоги п.2.10.а ПДР України.
Постановою судді Вінницького міського суду від 16 жовтня 2023 справу №127/29720/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП та справу № 127/29723 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, об`єднано в одне провадження і присвоєно єдиний № 127/29720/23.
Під час розгляду судом зазначеної справи позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням належного йому автомобіля. З МТСБУ надійшло повідомлення про те, шо транспортний засіб «Renault Megan» державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований у ПАТ «НАСК «Оранта», куди позивач звернувся з відповідною заявою про відшкодування витрат на ремонт автомобіля. Після огляду автомобіля спеціалістом ПАТ «НАСК «Оранта» і прийняття відповідної заяви, листом від 09 листопада 2023 року позивачу було запропоновано додати до заяви постанову суду про притягнення до відповідальності винного в ДТП водія, яка набрала законної сили. Позивачем було надано таку постанову суду на адресу ПАТ «НСК «Оранта», проте останнє відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року провадження у справі №127/29720/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
В результаті даної ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у витратах, пов`язаних із пошкодженням належного йому автомобіля марки «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 .
Загальний розмір матеріальної шкоди визначено у відповідності до висновку експерта № 57Е-05/2024 транспортно-товарознавчої експертизи від 22 травня 2024 року, складеного судовим експертом ПП ЕНДЦ «Екпертиза» Івасиком М. С., відповідно до якого вартість ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля марки «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , 2015 року випуску, внаслідок події, яка мала місце 18 вересня 2023 року становить 9624,83 грн.
На виконання договірних зобов`язань із страхувальником автомобіля марки «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 на час ДТП, страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_2 не було визначено і виплачено у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування.
Позивач вважає, що саме страхова компанія ПАТ «НАСК «Оранта» повинна нести тягар відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди з вини страхувальника у розмірі, встановленому у висновку експерта, а саме – 9624,83 грн., так як вказана сума не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії за страховим полісом.
Позивач також зазначає, що крім матеріальної шкоди йому даною пригодою було заподіяно також значну моральну шкоду.
Під час скоєння ДТП був технічно пошкоджений належний йому автомобіль. Його сім`я тривалий час змушена була пересуватись на роботу, для здійснення лікування, використовуючи чи громадський транспорт чи винаймаючи автомобіль. Протягом 9 місяців з дати скоєння ДТП ОСОБА_2 був змушений брати участь в численних судових засіданнях по адміністративній справі, готувати та подавати відповідні документи до Моторного транспортного страхового бюро України, НДЕКЦ при УМВС у Вінницькій області, ПАТ «НАСК «Оранта», ППЕДЦ «Експертиза» з приводу проведення експертних досліджень пошкоджень автомобіля, надавати пояснення щодо суті вчиненого ДТП поліцейським патрулям на блок-постах, доводячи свою невинуватість у вчиненні ДТП. Ці обставини посилюють і так не малі душевні страждання. У відповідача виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення стану здоров`я, вплинули на реалізацію намірів та планів. Ця подія призвела до моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для матеріального забезпечення позивача та його близьких. Таким чином, на підставі викладеного, позивач оцінює свою моральну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження його майна, у розмірі 20 000,00 грн.
Особою, внаслідок вини якої позивачу було завдано шкоди, та володільцем джерела підвищеної небезпеки – автомобіля, являється водій – відповідач ОСОБА_1 .
Відповідачі: ПАТ «НАСК «Оранта» і ОСОБА_1 повинні відшкодувати йому: - визначену транспортно-товарознавчою експертизою вартість ремонтно-відновлюваних робіт пошкодженого автомобіля марки «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , 2015 року випуску, внаслідок події, яка мала місце 18 вересня 2023 року, в сумі 9624,83 грн., моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн., судові витрати (попередній розрахунок сум судових витрат): 1211,20 грн. судового збору, 3500,00 грн. - за проведення експертизи, орієнтовно 10 000,00 грн. – за надання правничої допомоги адвокатом, а всього орієнтовно 15 000,00 грн.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач був вимушений звернутися з позовом до суду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 вартість ремонтно-відновлюваних робіт пошкодженого автомобіля марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2 в сумі 9624,83 грн. та 503,38 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 15 000, 00 грн. та 503,38 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та закрити провадження у справі у відповідній частині.
Відповідач зазначає, що він не знає особисто ОСОБА_2 , жодного разу з ним не спілкувався, своєю поведінкою не спричиняв йому моральної та матеріальної шкоди.
Позивачем жодними належними доказами не доведено наявність моральної шкоди. Вважає, що для доведення моральної шкоди слід подавати медичні довідки, психологічні висновки, показання свідків, письмові докази, аудіо та відеозаписи, що підтверджують факт страждань, зміни поведінки або фізичного стану, спричинені неправомірними діями відповідача. При цьому винним себе у вчиненні адміністративних правопорушень він не визнає, а його вина не встановлена ні судовим рішенням, ні висновком експерта. 
За таких обставин суд першої інстанції неправомірно, упереджено ставлячись до нього, стягнув з нього моральну шкоду, не врахувавши що ОСОБА_2 сам допустив порушення та залишив власне авто на тротуарі для пішоходів. 
В апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про витребування для огляду в судовому засіданні матеріалів справи № 127/29720/23, а також про надання оцінки позовним вимогам позивача та доказам у цивільних справах, за якими ухвалено рішення від 22 січня 2025 року у справі № 127/29720/23 та від 06 серпня 2025 року у справі № 127/393/24.
Зазначені клопотання не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами.
Матеріали справи містять копії всіх документів, на які посилається відповідач, у тому числі матеріали справи № 127/29720/23 (а. с. 82–177), у зв`язку з чим підстави для їх витребування відсутні.
Оцінка доказів та доводів сторін здійснюється судом під час апеляційного перегляду відповідно до вимог процесуального закону та не потребує окремого вирішення у формі заявленого клопотання.
За наведених обставин вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відзив від позивача ОСОБА_2 та відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду оскаржено відповідачем ОСОБА_1 у частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення з нього моральної шкоди.
Позивач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував.
Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» оскаржив рішення суду в частині задоволених до нього позовних вимог, подавши апеляційну скаргу 28 серпня 2025 року, за результатами розгляду якої постановою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року ухвалено відповідне рішення.
Тому, оскаржуване рішення суду переглядається судом апеляційної інстанції на предмет його законності і обґрунтованості лише в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та з урахуванням того, що не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, і неправильного застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Dacia Sandero, д.н.з НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 11 т. 1).
Власником автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 59, т. 2).
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 432906 від 18 вересня 2023 року та протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 432905 від 18 вересня 2023 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 , 18 вересня 2023 року о 20:20 год. по вул. Ю. Смірнова/1-й пров. Український, 23/6, м. Вінниця, керуючи транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Dacia Sandero» д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3.б, 13.1 ПДР України. Крім того, водій ОСОБА_1 , 18 вересня 2023 року о 20:20 год. по вул. Ю. Смірнова/1-й пров. Український, 23/6, м. Вінниця, керуючи транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив вимоги п.2.10а ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ст. 122-4, 124 КУпАП.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року (справа №127/29720/23), провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а. с. 12, т. 1, а. с. 171 – 172 т. 2).
Відповідач ОСОБА_1 надаючи свої письмові пояснення з приводу ДТП, за яким відносно нього складено наведені протоколи у справах про адміністративні правопорушення, ані спростовував і ні підтверджував свою винуватість/невинуватість у вчиненні ДТП та залишення місця ДТП. Поряд з цим в цих поясненнях він визнавав обставину того, що проїздив біля автомобіля позивача (який був припаркований) по тротуару в день ДТП (та приблизний час). В поясненнях дослівно зазначив: «після дзвінка поліції я відразу повернувся до місця події, так як я не почув як зачепив цей автомобіль» (а. с. 98 т. 1).
З висновку експерта № СЕ-19/102-23/19905-ІТ від 12 грудня 2023 року вбачається, що зовнішнім візуальним оглядом автомобіля «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 встановлено, що основні пошкодження автомобіля сконцентровані в передній правій (боковій) частині автомобіля. Переднє праве крило має пошкодження у вигляді двох подряпин лакофарбованого покриття та нашарування речовини наближеного до чорного кольору, які проходять під різними кутами відносно слідчосприймаючої поверхні. На передньому правому крилі наявне нашарування речовин наближеного до чорного кольору, Права частина переднього бампера автомобіля «Dacia Sandero» має пошкодження у вигляді незначних подряпин лакофарбованого покриття та нашарування речовин наближеного до чорного кольору, які проходять під різними кутами відносно слідосприймаючої поверхні. Виявлені під час огляду пошкодження на автомобілі «Dacia Sandero» могли виникнути під час контактування із будь-яким транспортним засобом, або іншим слідоутворюючим предметом, форма і розмір виступаючих частин якого знаходиться на приблизно однаковій відстані від поверхні дорожнього покриття, та відповідно до особливостей конфігурацій може співпадати з виявленими пошкодженнями автомобіля «Dacia Sandero».
Зовнішнім візуальним оглядом автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено, що основні пошкодження автомобіля сконцентровані в лівій задній боковій частині автомобіля. Арка заднього лівого колеса ближче до задньої лівої дверки має пошкодження у вигляді незначних подряпин. В верхній частині даних подряпин наявне відшарування лакового покриття із нерівними (ламаними) краями. Торцева частина арки заднього лівого колеса має пошкодження лакофарбованого покриття у вигляді сколів та відшарування фарби. Виявлені пошкодження на автомобілі Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 , подряпини та відшарування лакофарбованого покриття розташовані в його боковій задній лівій частині, утворення яких можливе внаслідок ковзного дотичного контактування із слідоутворюючим предметом. Виявлені під час огляду пошкодження на автомобілі Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 могли виникнути під час контактування із будь-яким транспортним засобом, або іншим слідоутворюючим предметом, форма і розмір виступаючих частин якого знаходиться на приблизно однаковій відстані від поверхні дорожнього покриття, та відповідно до особливостей конфігурації може співпадати з виявленими пошкодженнями автомобіля Renault Megane.
В заданій дорожній обстановці, при умові що автомобіль «Dacia Sandero», будучи припаркованим отримав пошкодження внаслідок контактування із автомобілем Renault Megane, дії водія автомобіля Renault Megane ОСОБА_1 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху.
В заданій дорожній обстановці, при умові, що автомобіль Dacia Sandero будучи припаркованим отримав пошкодження внаслідок контактування із автомобілем Renault Megane, в діях водія Dacia Sandero ОСОБА_2 невідповідностей вимог Правил дорожнього руху не вбачається (а. с. 150-162).
В матеріалах справи містяться копії справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за № 127/29720/23, № 127/29723/23 за ст. 122-4, 124 КУпАП. Як вбачається з матеріалів 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення, з яких слідує наступне: 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 на власному авто Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 виїжджав від магазину, що по вул. Ю. Смирнова, проїжджав між припаркованими автомобілями по тротуару. Поїхав в напрямку вул. Нагірна, після цього йому подзвонили працівники поліції та повідомили, що він пошкодив автомобіль Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_2 , що був припаркований на тротуарі 70 см від проїзної частини. Після дзвінка поліції Василенко В. О. відразу повернувся до місця події, так як не почув як зачепив цей автомобіль. При огляді автомобілів на своєму автомобілі ОСОБА_1 не побачив нових пошкоджень, на Dacia потертість ЛФП бампера. ОСОБА_1 згоден усунути пошкодження бампера після оцінки експертом пошкоджень. З місця події поїхав, так як не почув наїзду, оскільки в машині грала музика, і з`їжав з тротуару, тому думав, що машина здригнулась через це (а. с. 98, т. 1).
Задовольняючи позовні вимоги частково при стягненні із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 суми 15 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки висновком експерта № СЕ-19/102-23/19905-ІТ від 12 грудня 2023 року встановлена невідповідність дій ОСОБА_1 правилам дорожнього руху (нормам вимог п.10.1, 13.1), суд вважає доведеним той факт, що спричинення позивачу шкоди знаходиться у причинному зв`язку з неправомірними діями відповідача. При цьому визначаючи суму у розмірі 15 000,00 грн., суд врахував характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_2 , пов`язаних із пошкодженням його майна, а також поведінку відповідача, який всіляко намагається уникнути цивільно-правової відповідальності за завдану ним шкоду, істотність вимушених змін у його житті, наслідки, що настали та вимоги розумності і справедливості.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального закону, нормам матеріального права і матеріалам справи.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року провадження у справі №127/29720/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а. с. 171-172 т. 1)
Разом з тим суд звертає увагу, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною. Закриття провадження у справі не спростовує факту наявності вини особи в скоєнні ДТП. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.
Суд також зазначає, що закриттю провадження у адміністративній справі № 127/29720/23 передувало подання до суду клопотання захисником ОСОБА_1 – адвокатом Семенюком І. В. про закриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 38 КУпАП (а. с. 166–167 т. 1).
Таким чином, відповідач у справі, будучи особою, щодо якої складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124 та 122-4 КУпАП, сам ініціював закриття провадження з нереабілітуючої підстави, визначеної статтею 38 КУпАП, не заявляючи при цьому доводів щодо відсутності події та складу адміністративного правопорушення у своїх діях.
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/102-23/19905-ІТ від 12 грудня 2023 року встановлена невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху, зокрема пунктів 10.1 та 13.1, що свідчить про наявність причинного зв`язку між його неправомірними діями та заподіянням шкоди позивачу.
Вказані висновки кореспондуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18.
Отже, з урахуванням наведеного є встановленими обставинами вчинення ОСОБА_1 винних дій, які виражаються у порушенні ним Правил дорожнього руху під час керування ним автомобілем «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , які призвели до зіткнення із автомобілем «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача по справі ОСОБА_2 та спричинення цьому автомобілю механічних пошкоджень, які згідно висновку експерта № 57Е-05/2024 від 22 травня 2024 року станом на день проведення дослідження складають 9624,83 грн.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про невизнання відповідачем факту вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 122-4 КУпАП, а також про відсутність установленої вини, є необґрунтованими та підлягають відхиленню. 
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Розмір відшкодування моральної перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
У справі встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, неможливістю його нормального використання, порушенням звичного способу життя та необхідністю докладати додаткових зусиль для його відновлення. Зокрема, позивач протягом тривалого часу був змушений вирішувати питання пересування, лікування та брати участь у численних процесуальних діях, пов`язаних із встановленням обставин ДТП і захистом своїх прав.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що неправомірними діями винуватця дорожньо-транспортної пригоди – відповідача ОСОБА_1 , позивачу завдано моральної шкоди та обґрунтовано визначив її розмір в сумі 15 000,00 грн., виходячи із засад розумності й справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, а також зважаючи на те, що позивач пережив емоційний стрес, витрачав час та зусилля, які є необхідними для нормалізації звичайного способу життя, порушеного протиправними діями ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 таких висновків не спростовують.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц дійшла висновку, що керуючись положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
З урахуванням наведеного є правильним висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача із винної особи – відповідача ОСОБА_1 суми 15 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими, оскільки вони, як заперечення позову, не доведені відповідачем ОСОБА_1 належним доказами, враховуючи наступне.
Суд на підставі статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно положень статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7).
Доказами, згідно вимог ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За правилами статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. 
Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).
Допустимість доказів визначена статтею 78 ЦПК України, згідно якої суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на відсутність доказів, які б підтверджували перебування позивача у стані душевних страждань, зокрема медичних довідок, психологічних висновків, показань свідків, письмових, аудіо- чи відеодоказів, що свідчили б про зміну поведінки або фізичного стану позивача внаслідок неправомірних дій відповідача.
Втім, зазначені доводи є безпідставними, оскільки оцінка належності, допустимості та достатності доказів належить до дискреційних повноважень суду, а сама лише незгода сторони з такою оцінкою не може бути підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення.
З урахуванням установлених судом обставин справи, вимог норм матеріального та процесуального права, а також усталеної практики Верховного Суду й Європейського суду з прав людини, відповідач, наводячи відповідні заперечення в апеляційній скарзі, не підтвердив їх належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–80 ЦПК України, а отже не довів заявлених доводів.
Європейський Суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
В межах доводів апеляційної скарги не встановлено підстав для висновку, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для його скасування.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	В. В. Сопрун