ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/32703/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від  17.02.2025, (суддя суду першої інстанції Горбалінський В.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/32703/24  за позовом  Військової частини НОМЕР_1  до   ОСОБА_1 про стягнення коштів,  
УСТАНОВИВ:
          11.12.2024 військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 вартість завданої шкоди у розмірі 36  809 грн 17 копійок.
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що відповідачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення на загальну суму 36   809,17 грн, яке було отримано відповідачем незаконно, адже відповідач не перебував на службі, самовільно залишивши військову частині, а тому вказані кошти підлягають стягненню як завдана шкода державі. Отже. позивач просить стягнути з відповідача вартість завданої державі шкоди у розмірі 36 809,17 грн. та задовольнити позовну заяву.     
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 17.02.2025 відмовив в задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 .
Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 287 від 07.10.2023 солдата ОСОБА_2 зараховано командиром бойової машини - командира 3 штурмового відділення 1-го штурмового взводу 10-ї штурмової роти 4-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2023 № 287.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2023 № 316, ОСОБА_2 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , терміном на 53 доби з 06.11.2023 по 28.12.2023, з метою набуття фахової підготовки за посадою командир бойової машини, що підтверджується витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2023 №316.
Наказом командира військової частина НОМЕР_1 від 31.12.2023 №6549 встановлено, що молодший сержант ОСОБА_2 , 21.11.2023 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 та до розташування підрозділу 10-ї штурмової роти 4-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 не повернувся, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2023 №6549.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2023 № 8068 призначено проведення службового розслідування відносно старшого солдата ОСОБА_2 у зв`язку із ймовірною неправомірною виплатою грошового забезпечення, який перебуває у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2024 №8068.
Актом службового розслідування від 04.11.2024 встановлено, що ОСОБА_2 , під час перебування у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 ,  21.11.2023 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 .
Про факт самовільного залишення території військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , військову частину НОМЕР_1 повідомлено лише 20.12.2023 року.
Враховуючи вищевказані обставини, військовою частиною НОМЕР_1 встановлено факт переплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21.11.2023 року по 18.12.2023 року, внаслідок чого останній отримав неправомірну виплату грошового забезпечення у розмірі 36 809 (тридцять шість тисяч вісімсот дев`ять) грн. 17 коп.
Сума збитків підтверджується також Довідкою розрахунку переплати грошового забезпечення та премії від 17.10.2024 №34037.
Посилаючись на відсутність добровільної сплати відповідачем вказаних коштів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена наявність вини в діях відповідача, також не підтверджена наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді шкоди.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно із пунктами 4 і 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 160-IX термін "військове майно", що застосовується в цьому Законі, вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 № 1075-XIV (Закон № 1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1075-XIV військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:
1) дії непереборної сили;
2) необхідної оборони;
3) крайньої необхідності;
4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;
5) виправданого службового ризику;
6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;
7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
За приписами статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону N 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. 
Встановлені обставини справи свідчать, що у зв`язку з відсутністю відповідача на військовій службі наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2023 було ухвалено провести службове розслідування у зв`язку з ймовірною переплатою грошового забезпечення, премії та додаткової грошової винагороди молодшому сержанту ОСОБА_1 . 
У відповідності до акту службового розслідування від 04.11.2024, в ході розслідування встановлено таке.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №316 від 02.11.2023, молодший сержант ОСОБА_1 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 терміном на 53 доби з 06.11.2023 по 28.12.2023 з метою набуття фахової підготовки за посадою командир бойової машини.
20.12.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від підполковника ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_2 , стосовно виключення зі списків особового складу частини молодшого сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_2 .
У зв`язку з тим, що до військової частини НОМЕР_1 інформація про самовільне залишення розташування військової частини НОМЕР_2 молодшим сержантом ОСОБА_1 надійшла 20.12.2023, був встановлений факт переплати премії, додаткової винагороди та грошового забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_1 за період з 21.11.2023 по 18.12.2023 всього на суму 36809.17 грн.
При цьому, як видно  акту службового розслідування, під час перевірки не було встановлено фактів протиправних дій чи бездіяльності з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , оскільки доповідь від військової частини НОМЕР_2  про самовільне залишення відповідачем військової частини надійшла саме 20.12.2023.
Під час службового розслідування встановлено, що 21.11.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації, діючи умисно, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст. ст. 11, 16,37, 49,125-126 Статут внутрішньої служби ЗСУ та з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, без поважних підстав та дозволу командира, самовільно залишив місце служби (без зброї) проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби. 
Під час службового розслідування  установлено , що вина відповідача виражається у формі прямого умислу. 
За наслідками розслідування зроблено висновок, що особиста недисциплінованість та посереднє ставлення до військової служби під час воєнного стану молодшого сержанта ОСОБА_1 порушення вимог Статуту ЗСУ, Законів та Конституції України призвело, зокрема, до завдання збитків державі у розмірі переплаченого грошового забезпечення, премії, додаткової винагороди за період з 21.11.2023 по 18.12.2023 всього у сумі 36809.17 грн.
Розмір матеріальної шкоди підтверджується довідкою – розрахунком від 17.10.2024 №34037. 
06.11.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 визначено розмір шкоди, заподіяної відповідачем та визначено необхідність у стягненні цієї шкоди, шляхом звернення до суду із позовною заявою.
Отже, проаналізувавши обставини справи, зміст акту службової перевірки, та надані позивачем докази, колегія суддів приходить до висновку, що в ході розслідування належним чином встановлено та підтверджено факт наявності збитків, нанесених державі у вигляді безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення, премії, додаткової винагороди відповідачу за період з 21.11.2023 по 18.12.2023. 
Також, підтверджено дійсну пряму вину відповідача у нанесенні відповідних збитків, а саме молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини, знаючи напевно про обов`язок несення військової служби, та безпідставно отримав за вказаний період винагороду. 
Поряд із цим, службовим розслідування встановлено відсутність у діях інших службових осіб вини у надмірній виплаті відповідачеві грошового забезпечення за період з 21.11.2023 по 18.12.2023, адже інформація про самовільне залишення відповідачем військової частини надійшла лише 20.12.2023.
Також, суд апеляційної інстанції враховує, що самовільне залишення відповідачем місця несення служби унеможливлює забезпечення позивачем можливості ОСОБА_1 самостійно відшкодування завдані збитки. 
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має бажання здійснювати в добровільному порядку таке відшкодування, та звертався до позивача з відповідним рапортом. Не надано таких доказів відповідачем і до суду першої чи апеляційної інстанції. 
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 про стягнення зі ОСОБА_1 вартість завданої шкоди у розмірі 36  809 грн 17 копійок.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
          Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
 Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 в адміністративній справі № 160/32703/24 – скасувати та ухвалити нову постанову.
Задовольнити позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду розмірі 36 809.17 грн. 
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай