ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
13.01.2026	Справа № 910/10227/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДАН ПЕТРОЛЕУМ" 
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
про стягнення 178406,47 грн 
Суддя Сташків Р.Б.
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідача) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДАН ПЕТРОЛЕУМ" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором поставки №53-129-01-24-03065 від 21.06.2024 (далі - Договір), разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар.
Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. 
Відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив проти вимог позову, зазначає, що ціну Договору ним було оплачено повністю, а позивачем було поставлено більше товару, ніж погоджено сторонами в умовах Договору. Відповідач запропонував укласти додаткову угоду про збільшення кількості продукції та зменшення ціни за одиницю продукції, однак позивач відмовився. 
У відповіді на відзив позивач проти тверджень відповідача зазначив, що відповідачем було підтверджено факт отримання товару. Позивач пояснює, що відмовив відповідачу в пропозиції укладення додаткової угоди, посилаючись на положення п.5 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 , якими чітко визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку. Позов не спрямований на зміну умов договору, а на оплату фактично прийнятого відповідачем товару.
Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив де він виклав свої пояснення з урахуванням тверджень позивача відповіді на відзив.
Позивачем було подано клопотання про доручення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн. 
Відповідачем було подано клопотання із запереченнями щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд 
ВСТАНОВИВ:
Між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено Договір.
Положеннями пункту 1.1 Договору сторони визначили його предмет, відповідно до якого Постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити світлі нафтопродукти виробництва SLOVNAFT a.s. (Словаччина), STAR RAFINERI A.S. (Туреччина), HELLENIC PETROLEUM R.S.S.O.P.P.S.A. ELEFSIS RAFINERY (Греція), Reliance Industries Limited (Індія), SARAS RAFFINERIE SARDE (Італія) для потреб філії «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» (даліКінцевий споживач»), а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити Продукцію. 
За умовами п. 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору. 
Специфікаціями № 1 та № 2 Сторони узгодили поставку відповідачу палива дизельного 10pmm EN590 (ДП-Л-Євро5-В0) в кількості 25,000 тонн та 75,000 тонн відповідно за ціною 44900,00 грн. за тонну, без урахування ПДВ (53880,00 грн з урахуванням ПДВ), загальною вартістю 5388000,00 грн. 
Також, сторони обумовили здійснення поставки на умовах DPP - склад вантажоодержувача: - автомобільним транспортом - м. Вараш, Рівненська область; - залізничним транспортом - ст. Рафалівка, Львівської залізниці, код станції 355105, код отримувача 4646, вантажоодержувач: філія «ВП РАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом».
Крім того, у Специфікаціях сторони узгодили, що при поставці продукції допускається відхилення фактичних показників загальної кількості від зазначеної в Специфікації, але максимальний розмір відхилення не може перевищувати 10% від встановлених Специфікацією показників, за умови, що суму договору не буде перевищено.
Згідно умов п. 5.4 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на Продукцію, що підтверджує надходження Продукції на склад вантажоодержувача для подальшого приймання продукції згідно із п. 5.8 Договору.
Приймання продукції здійснюється покупцем (Вантажоодержувачем) на складі вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів (п. 5.7 Договору).
Так, на виконання умов Договору в період 25-28 червня 2024 року позивачем здійснено поставку обумовленої сторонами у Специфікаціях продукції в кількості 102,848 тонн на адресу вантажоодержувача - філія «ВП РАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», на загальну суму 5541450,24 грн. 
Поставка позивачем продукції та її прийняття вантажоодержувачем підтверджується: 
- видатковою накладною № 99 від 25.06.2024 на загальну кількість - 25,925 тонн, вартістю 1396839,00 грн; 
- товарно-транспортною накладною № 99-0 від 24.06.2024 на загальну масу 25925 кг; 
- видатковою накладною № 102 від 27.06.2024 на загальну кількість - 25,035 тонн, вартістю 1348885,80 грн; 
- товарно-транспортною накладною № 102-0 від 27.06.2024 на загальну масу 25035 кг; 
- видатковою накладною № 104 від 28.06.2024 на загальну кількість - 25,944 тонн, вартістю 1397862,72 грн; 
- товарно-транспортною накладною № 104-0 від 28.06.2024 на загальну масу 25944 кг; 
- видатковою накладною № 105 від 28.06.2024 на загальну кількість - 25,944 тонн, вартістю 1397862,72 грн; 
- товарно-транспортною накладною № 105-0 від 28.06.2024 на загальну масу 25944 кг. 
Крім того, на виконання умов Договору сторонами було підписано відповідні Акти приймання-передачі продукції. 
За умовами п. 4.2 Договору покупець сплачує вартість поставленої продукції не раніше 30 робочих днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.
Листом від 30.07.2024 року № 30/07-1 позивач повідомив відповідача про неотримання жодного оригіналу первинних документів, підписаних покупцем, зокрема Актів приймання-передачі продукції з дати підписання яких відраховується строк оплати, та просив відповідача повернути оформлені належним чином первинні документи по кожній партії поставленого товару та здійснити оплату за поставлених згідно з рахунками на оплату, які позивачем було долучено до листа.
31.07.2024 відповідач листом № 29-5679/41-вих. надіслав позивачу скановані копії підписаних актів приймання-передачі (№041-511/1129, 041-511/1144, 041-511/1160, 041-511/1160-1); видаткових накладних (№105, 102, 104, 99) на фактично поставлений обсяг ТМЦ; товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів №103-0, 105-0, 98-0, 100-0, 101-0, 102-0, 104-0, 99-0 та повідомив, що оригінали вказаних документів буде направлено засобами поштового зв`язку.
У період з 26.08.2024 по 27.09.2024 відповідачем перераховано на користь позивача вартість продукції в загальній сумі 5388000 грн.
Позивач зазначає, що відповідачем не було оплачено поставлений йому товар на загальну суму 153450,24 грн. 
Листом від 03.07.2024 № 29-5054/41-вих. відповідач повідомив позивача про те, що згідно з видатковими накладними № 99 від 25.06.2024, № 102 від 27.06.2024, № 104 від 28.06.2024 та № 105 від 28.06.2024 було здійснено постачання в загальній кількості 102,848 тонн, що відповідає межам допустимих відхилень (10%), та разом з цим запропонував позивачу укласти додаткову угоду до Договору про збільшення кількості продукції за договором від 21.06.2024 № 53-129-01-24-03065 до 102,848 тонн та зменшення ціни за одиницю продукції до рівня 43656,65 грн без ПДВ/тонну.
Позивач листом від 04.07.2024 № 04/07-1 повідомив відповідача, що відповідно до п. 5 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (БЕЗ ЗМІНИ КІЛЬКОСТІ (ОБСЯГУ) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку. Одночасно, позивач запропонував відповідачу здійснити оплату прийнятого товару разом з надлишково прийнятим товаром за ціною, обумовленою договором, або забезпечити можливість розпорядитися надлишково поставленим товаром шляхом його повернення позивачеві.
Як зазначає позивач, на вказану пропозицію відповідач не надав відповіді, вартість надлишково прийнятої продукції в кількості 2,848 тонн на загальну суму 153450,24 грн не оплатив та не надав позивачу можливості розпорядитися таким обсягом продукції і не забезпечив її повернення, що зумовило звернутися до суду з указаним позовом.
Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує, що умови Договору ним виконано повністю, здійснено оплату товару у погодженій ціні в сумі 5388000 грн.
Відповідач стверджує, що обсяг продукції на суму 153450,24 грн не був прийнятий з огляду на ціну Договору, відтак акт приймання-передачі ТМЦ був оформлений на кількість палива дизельного у кількості 23,096 тонн, тобто в межах обсягів передбачених Договором.
Згідно з ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до умов ст. 669 ЦК України Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
У специфікаціях до Договору визначено, що вартість однієї тонни палива дизельного становить 44900 грн.
Як вбачається з умов Договору сторони погодили поставку товару відповідачу у кількості 100 тонн дизельного палива вартістю 5388000 грн з ПДВ.
Фактично позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято палива дизельного у кількості 102,848 тонн, що підтверджується долученими до справи видатковими накладними та ТТН.
При цьому, в актах приймання-передачі оформлених датою поставки товару було вказано кількість товару погодженого в Договорі.
Однак відповідач не заперечує, що за видатковими накладними йому було поставлено більше товару чим погоджено у Договорі, зокрема, у листі від 03.07.2024 відповідач пропонував позивачу укласти додаткову угоду в якій зазначити про збільшення кількості продукції за Договором до 102,848 тонн та зменшення ціни за одиницю продукції до 43656,65 грн без ПДВ.
Позивач, у свою чергу, не погодився на внесення змін до Договору обґрунтувавши це неправомірністю відповідно до діючого законодавства.
Разом з тим, предметом цього спору не є вирішення питання щодо внесення змін до Договору, а лише стосується стягнення вартості поставленого товару у більшому розмірі.
За умовами п. 4.2 Договору покупець сплачує вартість поставленої продукції не раніше 30 робочих днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.
З матеріалів справи вбачається, що крайні видаткові накладні були складені та підписані 28.06.2024, відповідні акти приймання-передачі товару були підписані із зазначенням таких же дат. 
Попри те, що в актах приймання-передачі товару не було вказано про прийняття-передачу 2,848 тонн палива дизельного, видатковими накладними та листуванням між сторонами підтверджується факт отримання відповідачем спірної кількості товару.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За умовами частин 2 та 3 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором.
Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.
Зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 670 ЦК України відповідач зобов`язаний оплатити товар який фактично прийняв за Договором за ціною визначеною умовами цього Договору за одиницю товару. 
Матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем дизельного палива за Договором у кількості 2,848 тонн на суму 153450,24 грн, проте доказів того, що він цей товар повернув позивачу, або просив позивача забрати як поставлений у більшій чим замовлена кількість в справі доказів немає.
Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З розрахунку позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення 153450,24 грн нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 20277,05 грн та 3% річних у сумі 4679,18 грн.
Суд перевіряючи наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум заборгованості судом було встановлено, що інфляційні втрати у заявленій до стягнення сумі 20277,05 грн є обґрунтованими та арифметично правильними, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Що ж стосується нарахованих позивачем 3% річних, то за перерахунком суду встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 4674,22 грн 3 % річних, у решті (4,96 грн) заявлених до стягнення 3% річних суд відмовляє. 
Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладається на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також позивачем було заявлено про стягнення з відповідача 20000 грн витрат понесених ним на послуги адвоката під час розгляду даної справи, на підтвердження своїх витрат надає такі докази:
- Договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 18.11.2024 укладений між позивачем та адвокатом Солошенко С.В.;
- додаткова угода від 05.08.2025 до вказаного договору;
- звіт про надання правової (правничої) допомоги від 18.09.2025;
- акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 18.09.2025 на суму 20000 грн;
- рахунок-фактуру №1 від 18.09.2025;
- ордер серії СА №1132255 від 15.08.2025.
Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд приймає до уваги висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7820/21, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідач заперечуючи проти заявленої до стягнення суми витрат понесених позивачем на послуги адвоката зазначено, що:
- зазначені у звіті від 18.05.2025 про надання правової (правничої) допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 18.11.2025 витрачені 12 годин не відповідають реальному обсягу часу необхідного для вивчення матеріалів справи та формування правової позиції;
- ціна позову у справі № 910/10227/25 є незначною, доказова база у цьому спорі складається фактично з двох документів (видаткової накладної та акту приймання-передачі).
Відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача до 1000 грн.
Приймаючи до уваги приписи статті 126 Господарського процесуального кодексу України та заперечення відповідача (в частині співмірності заявлених витрат на правову допомогу з сумою заявлених позовних вимог), суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню частково, а розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 11000 грн, в розумінні приписів частин 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи часткове задоволення позову, підлягає застосуванню пропорція, а тому з відповідача підлягає стягнення 10999,69 грн. Решта витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем лишається за останнім. 
Керуючись статтями 86, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДАН ПЕТРОЛЕУМ" (02002, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, будинок 13, офіс 712; ідентифікаційний код 42980760) 153450 (сто п`ятдесят три тисячі чотириста п`ятдесят) грн 24 коп. боргу, 4674 (чотири тисячі шістсот сімдесят чотири) грн 22 коп. 3 % річних, 20277 (двадцять тисяч двісті сімдесят сім) грн 05 коп. інфляційних втрат, 3027 (три тисячі двадцять сім) грн 92 коп. судового збору, а також 10999 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) 69 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У решті вимог позову відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.