ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2026 р. справа № 300/6772/23
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (далі – відповідач, ТУ ДСА в Івано-Франківській області) про визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та зобов`язання провести нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 16.06.2022 по 31.08.2023.
Підставами звернення позивача із вказаним позовом, є не нарахування та невиплата суддівської винагороди за період з 16.06.2022 по 31.08.2023 в належному розмірі.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є суддею відрядженою до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, однак, за період з 16.06.2022 по 31.08.2023 Територіальне управління ДСА України в Івано-Франківській області, як розпорядник бюджетних коштів, протиправно здійснювало нарахування і виплату належної суддівської винагороди виходячи не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 гривень. На думку позивача, такі дії мають своїм наслідком виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 16.06.2022 по 31.08.2023 у розмірі, меншому ніж визначений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VІІІ. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 09.10.2023 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також – КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Пунктом 5 ухвали суду від 09.10.2023 залучено до адміністративної справи за №300/6772/23 Державну судову адміністрацію України та Державну казначейську службу України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, Територіальне управління ДСА України в Івано-Франківській області подало до суду відзив від 18.10.2023 за №06-03/817/23 на позовну заяву, в якому заперечив проти мотивів та доводів ОСОБА_1 , викладених в адміністративному позові.
В обґрунтування безпідставності позовних вимог відповідачем зазначено про те, що станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023 розрахунок посадового окладу судді здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 гривень. Просить відмовити в задоволенні позову.
Державна судова адміністрація України подала до суду відзив від 14.11.2023 за №10-13981/23 на позовну заяву, заперечивши вимоги позивача з підстав того, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" в судовому порядку не скасовувалися, неконституційними не визнавалися та є чинними.
В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 176 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі або ухвалі, постановленій у підготовчому засіданні (якщо третіх осіб було залучено у підготовчому засіданні), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, мають право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву.
У досліджуваному випадку, поданий Державною судовою адміністрацією України до суду відзив від 14.11.2023 за №10-13981/23 на позовну заяву, в розумінні статті 176 КАС України, є письмовими поясненнями третьої особи щодо позову.

Державна казначейська служба України не скористалась правом на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Указом Президента України "Про призначення суддів" від 12.12.2019 за №900/2019 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Голопристанського районного суду Херсонської області.
Рішенням Голови Верховного Суду від 10.06.2022 за №224/о/194-22 позивача з 10.06.2022 відряджено до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.
Відповідно до наказу голови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2022 за №02-05/69/2022, з доповненнями відповідно до наказу від 10.11.2022 за №02-05/151/2022, ОСОБА_1 з 16.06.2022 вважається такою, що відряджена з Голопристанського районного суду Херсонської області та приступила до виконання повноважень судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області до прийняття рішення про закінчення відрядження судді з посадовим окладом згідно штатного розпису. ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років.
Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахункових листів за період з 16.06.2022 по 31.08.2023 позивачу нараховано суддівську винагороду, обчислену з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2022 року та з 01 січня 2023 року, у розмірі 2102,00 гривень.
Вважаючи протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 16.06.2022 по 31.08.2023, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2022 року та з 01 січня 2023 року у розмірі 2102,00 гривень, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду, з метою захисту свого порушеного права на належний розмір суддівської винагороди.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
За змістом частини 1 статті 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII) судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. 
Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII.
Статтею 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України "Про прожитковий мінімум".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Так, за змістом абзацу 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб було встановлено у розмірі 2 481,00 гривень.
Водночас, згідно з абзацом 5 цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено у розмірі 2 102,00 гривень.
Аналогічно абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 2 684,00 гривень, а згідно з абзацу 5 цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2 102,00 гривень.
Отже, окремими приписами законів України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 01.01.2022 та з 01.01.2023 відповідно, встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 гривень саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.
Суд зауважує, що наведені приписи цих законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2025 року у справі №240/9028/24 відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.07.2023 року у справі №280/1233/22 та від 21.03.2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
За таких обставин, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2025 року у справі № 240/9028/24, з 01.01.2022 та з 01.01.2023 для визначення базового розміру посадового окладу судді повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" і абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", а саме 2102,00 гривень.
Таким чином, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області здійснюючи нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 16.06.2022 по 31.08.2023, обчислену виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2022 року та з 01 січня 2023 року у розмірі 2102,00 гривень, діяло правомірно.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Інші доводи учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

При оцінці питання розподілу судових витрат у справі судом з`ясовано, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судовий збір.
Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;
відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 26289647), вулиця Грюнвальдська, будинок 11, місто Івано-Франківська область, 76018;
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (ідентифікаційний код юридичної особи 26255795), вулиця Липська, 18/5, місто Київ, 01601;
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України (ідентифікаційний код юридичної особи 37567646), вулиця Бастіонна, 6, місто Київ, 01601.

Суддя   Остап`юк С.В.