ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2084/25  Номер провадження 22-ц/814/3985/25	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гавриш Богдан Вадимович, на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на бездіяльність Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач - ОСОБА_2 -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст скарги
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач - ОСОБА_2 .
В обґрунтування скарги зазначено, що 25 березня 2025 року заступником начальника Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкірко Н.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти\електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках\електронних гаманцях, а також на кошти\електронні гроші на рахунках\електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів\електронних грошей, що містяться на рахунках\електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та\або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. При накладенні арешту було також арештовано і рахунок, на який скаржник отримує заробітну плату. Оскільки заробітна плата є єдиним джерелом доходів скаржника, а картковий рахунок, на який надходить заробітна плата, є рахунком зі спеціальним режимом використання, накладення на нього арешту суперечить нормам чинного законодавства та створює для скаржника перешкоди для забезпечення своїх базових потреб.
У зв`язку з вище вказаним, скаржник прохав суд визнати протиправною бездіяльність Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язати Глобинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт, накладений в межах виконавчого провадження №39650545 на картковий рахунок НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у АТ КБ «ПриватБанк».
Короткий зміст судового рішення
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач - ОСОБА_2 відмовлено.
Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про цільове використання коштів на рахунку ОСОБА_1 , не містять доказів повернення постанови приватного виконавця про накладення арешту без виконання, що давало б підстави державному виконавцю зняти накладений ним арешт із цих коштів, а тому державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах своїх повноважень, а права боржника не порушені під час здійснення виконавчих дій.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року не погодився скаржник та оскаржив її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити вимоги, викладені у скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення не в повному обсязі дослідив усі істотні обставини справи.
Скаржником зазначено, що оскільки заробітна плата є єдиним його джерелом доходів, а картковий рахунок, на який надходить заробітна плата, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то накладення на нього арешту суперечить нормам чинного законодавства та створює для скаржника перешкоди для забезпечення своїх базових потреб.
Також скаржником наведено й практику Верховного Суду щодо даного питання, якою, зокрема, передбачено, що накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.
Крім цього, місцевим судом було проігноровано факт обізнаності державного виконавця про особливий режим використання відповідного рахунку, оскільки останній з метою отримання вказаної інформації звертався до роботодавця боржника. 
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прохала суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги в частині скасування ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року.
Державним виконавцем наголошено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні довідки банку про те, що арештований рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.
Крім того, постанова державного виконавця від 23 травня 2025 року опрацьована банківськими установами та відсутня відмова в накладенні арешту, отже, рахунки боржника, відкриті у банківських установах, не мають спеціального режиму використання коштів.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник ОСОБА_1 – адвокат Гавриш Б.В. направив до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому прохав суд розгляд справи здійснювати без участі скаржника та його представника; вимоги поданої апеляційної скарги підтримав та прохав її задоовльнити.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до Полтавського апеляційного суду не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції Закржевським Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39650545 про примусове виконання виконавчого листа № 2-185, виданого 11 березня 2011 року Глобинським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти в розмірі 1\4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).
25 березня 2025 року постановою про арешт коштів боржника, яка винесена заступником начальника відділу Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкірко Н.В., накладено арешт на грошові кошти\електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках\електронних гаманцях, а також на кошти\електронні гроші на рахунках\електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів\електронних грошей, що містяться на рахунках\електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та\або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 439124,87 грн (а.с. 12).
10 квітня 2025 року постановою про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій, яка винесена заступником начальника відділу Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкірко Н.В., визначено для боржника – фізичної особи ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 01 січня поточного календарного року (а.с. 53).
Листом начальника Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чекальського С.Б. від 13 травня 2025 року за № 30022/24.2-30 заявнику адвокату Гавришу Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , було відмовлено в знятті арешту з коштів, які містяться на рахунках в банківській установі та зазначено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні довідки банку про те, що арештований рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання. Крім того, зазначено, що 09 квітня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операції, а саме: IBAN НОМЕР_2 та направлено на адресу АТ КБ «ПриватБанк», яка отримана та опрацьована останніми 10 квітня 2025 року (а.с. 13).
Як вбачається з довідки командира ВЧ НОМЕР_4 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у ВЧ НОМЕР_4 з 25 січня 2025 року (а.с. 14).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-185, виданого 11 березня 2011 року Глобинським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти в розмірі 1\4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість станом на 01 грудня 2021 року становить 188482,94 грн, а станом на 01 липня 2025 року -288502,35 грн (а.с. 54).
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. 
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату визначається розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкція № 512/5.
Абзацом першим пункту 3 розділу X Інструкції № 512/5 (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.
Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2025 року постановою про арешт коштів боржника, яка винесена заступником начальника відділу Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкірко Н.В., накладено арешт на грошові кошти\електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках\електронних гаманцях, а також на кошти\електронні гроші на рахунках\електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів\електронних грошей, що містяться на рахунках\електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та\або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 439124,87 грн.
У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».
Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.
Верховний Суд у постанові від 29 січня 2025 року по справі № 279/809/24 зауважив, що оскільки саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними.
Відтак, колегія суддів вважає, що під час винесення постанови про накладення арешту коштів на рахунках боржника державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, оскільки не мав інформації, що відповідний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , призначений лише для отримання заробітної плати.
Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 338/1125/23.
Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що виконавцем не виносилася постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , а вказане стягнення відбулося на підставі постанови про арешт коштів боржника.
Також суд першої інстанції правильно зауважив, що матеріали справи не містять повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про цільове використання коштів на рахунку ОСОБА_1 , не містять доказів повернення постанови державного виконавця про накладення арешту без виконання, що давало б підстави державному виконавцю зняти накладений ним арешт із цих коштів.
Отже, з урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах своїх повноважень, а права боржника не порушені під час здійснення виконавчих дій, тому суд першої інстанції дійшов до правильного та законного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З частини першої статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гавриш Б.В., а ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року – залишити без змін.
Щодо судового збору
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гавриш Богдан Вадимович – залишити без задоволення.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий         В.П. Пікуль 

Судді          Т.В. Одринська

О.О. Панченко