Справа №757/6154/22-ц
Провадження №2/760/1206/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року            м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,
з участю секретаря судового засідання  Невеселої Н.Р.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зіменко О.В. звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики, укладеним 04 лютого 2019 року, у розмірі 169000 грн, а також витрати пов`язані із оплатою судового збору у розмірі 1690 грн та судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи у суді, пов`язані із наданням правової допомоги.
В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 04 лютого 2019 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір позики, за змістом якого позикодавець передав, а позичальник прийняв 169000 грн, зазначену суму грошей позичальник зобов`язався повернути готівкою до 04 вересня 2019 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. Вказаний договір підписаний сторонами 04 лютого 2019 року. На виконання умов договору позики від 04 лютого 2019 року ОСОБА_2 склав власноручно розписку про отримання коштів від ОСОБА_1 у розмірі 169000 грн. Проте, станом на теперішній час ОСОБА_2 отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернув, взяте на себе зобов`язання не виконав.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
Матеріали цивільної справи надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва 07 липня 2022 року.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.
Ухвалою суду від 09 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою суду від 27 березня 2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду, з моменту отримання такої ухвали.
07 квітня 2025 року представник позивача на усунення недоліків позовної заяви подав заяву разом із оригіналом боргової розписки від 04.02.2019 року.
Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року було продовжено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет.
Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є : 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з доданими документами. Однак відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0311332095000 лист повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі. Однак відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600261434692 лист повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті.
Разом з тим, відповідачем 16 вересня 2022 року було одержано копію ухвали про прийняття до розгляду, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу від 16 вересня 2022 року. Однак, у встановлений строк, відповідач своїм правом не скористався та не подав до суду відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, що 04 лютого 2019 року між сторонами укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого, позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 прийняв 169000 грн та зобов`язався повернути зазначену суму готівкою до 04 вересня 2019 року.
На підтвердження факту одержання грошей ОСОБА_2 04 лютого 2019 року також складено власноручно розписку, відповідно до якої позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 прийняв 169000 грн та зобов`язався повернути зазначену суму готівкою до 04 вересня 2019 року.
У встановлений договором строк, а саме до 04 вересня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 грошові кошті у сумі 169000 грн не повернув.
Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 169000 грн.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Як встановлено судом, між сторонами в належній формі укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 169000 грн.
Вчинена сторонами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Однак, у встановлений договором строк відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики не виконав.
З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 169000 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1690 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат на оплату судового збору.
Керуючись ст.10, 12, 89, 141, 142, 198, 200, 263-265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 169000 (сто шістдесят дев`ять тисяч) гривень 00 копійок заборгованості за договором позики від 04 лютого 2019 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 1690 (одну тисячу шістсот дев`яносто) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).
Відомості про учасників справи:
позивач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Солом`янського
районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова