ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/496/26 Справа № 932/7437/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 05 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І. 

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У серпні 2023року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, вимагав поділити майно подружжя наступним чином:
- виділити ОСОБА_2 автомобілі «Nissan Leaf» та «Subaru Outback», будинок АДРЕСА_1 ;
- виділити ОСОБА_1 магазин непродовольчих товарів під номером 2, а також квартири під номерами 1 та АДРЕСА_2 ;
- стягнути з позивача в корить відповідачки 337 030,00грн компенсації за відступ від реального розміру часток у праві спільного майна подружжя.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що з 17 жовтня 1998року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 08 серпня 2023року. За цей час сторонами набуто майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема: автомобілі «Nissan Leaf» вартістю 295 600грн, «Subaru Outback» вартістю 242 100грн, «Tesla Model S» вартістю 1 027 500грн, «Chevrolet Camaro» вартістю 995 700грн та «BMW 3 GT» вартістю 703 600грн, будинок АДРЕСА_1 вартістю 18 млн грн, а також магазин непродовольчих товарів під номером 2 та квартири під номерами 1 та АДРЕСА_2 вартістю 2 млн грн, 3 543 840грн та 1 896 120грн відповідно. 
Вказував, що автомобілі «Tesla Model S», «Chevrolet Camaro» та «BMW 3 GT» відчужені позивачем, тому їхня вартість має бути врахована при поділі майна у частку позивача. 
Також позивач погодився з іншою оцінкою будинку АДРЕСА_1 , наданою відповідачкою, яка склала 8 945 000грн, та відповідно перерахував загальну вартість майна.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025року позов задоволено частково.
Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:
виділено у власність ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 8 945 000грн;
враховано в розмір його частки грошові кошти в сумі 2 726 800грн за відчужені ним автомобілі Chevrolet Camaro», «BMW 3 GT» та «Tesla Model S»;
виділено у власність ОСОБА_2 : 
- автомобіль «Nissan Leaf» 2014року випуску вартістю 295 600грн;
- автомобіль «Subaru Outback» 2007року випуску вартістю 242 100грн;
- квартиру АДРЕСА_2 вартістю1 896 120грн;
- квартиру АДРЕСА_3 вартістю3 543 840грн;
- магазин непродовольчих товарів №2 по АДРЕСА_4 вартістю 2 000 000грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно в сумі 1 842 700грн.
В решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в указаний судом спосіб.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
07 липня 2025року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду щодо поділу майна подружжя та висловив вимогу про скасування рішення та задоволення його позову в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги позивача зводились до того, що він з 2001року є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем та тривалий час здійснює свою підприємницьку діяльність саме у непродовольчому магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , а тому вважав, що виділення його відповідачці у власність буде мати негативні наслідки та є порушенням прав ОСОБА_1 .
Заявник вважав, що він буде позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном та в нього не буде можливості здійснювати господарську діяльність, яка забезпечує матеріально його та їх спільних з відповідачкою двох дітей.
Вказував, що квартири, які виділені відповідачці на даний час позивач здає в оренду фізичним особам, тобто вони використовуються для підприємницької діяльності та позивач отримує від цього дохід, як фізична особа-підприємець, а тому вважав за необхідне виділити їх саме йому.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2025року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
09 жовтня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 09 грудня 2025року.
09 грудня 2025року справу відкладено на 23 грудня 2025року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 серпня 2023року у справі №932/6255/22 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 17 жовтня 1998року, від шлюбу вони мають синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаним рішенням шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 08 травня 2023року, станом на 07 травня 2023року за ОСОБА_1 зареєстровано: - 17 жовтня 2014року автомобіль «Nissan Leaf»; - 21 липня 2020року автомобіль «Chevrolet Camaro»; - 12 липня 2021року автомобіль «BMW 3 GT»; - 19 квітня 2023року автомобіль «Tesla Model S».
Згідно вказаної відповіді за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль «Subaru Outback».
Згідно інформації РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 03 грудня 2023року, станом на 02 грудня 2024року право власності на автомобілі «Chevrolet Camaro» (29 червня 2023року), «BMW 3 GT» (12 липня 2023року) та «Tesla Model S» (30 червня 2023року) зареєстровано за ОСОБА_6 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на наступне майно:
- домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 04 вересня 2008року (сторони пояснили що свідоцтво видане у зв`язку із перебудовою будинку за спільні кошти);
- квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2002року;
- квартира АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2003року;
- магазин непродовольчих товарів №2 по АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 05 червня 2004року (позивач пояснив, що свідоцтво видано у зв`язку із реконструкцію та переведення купленої сторонами квартири у нежитлове приміщення).
Сторони визнали той факт, що описане майно є спільним майном подружжя.
Позивачем надані висновки оцінювачів про вартість спільного майна, відчужені ним автомобілі: Chevrolet Camaro», «BMW 3 GT» та «Tesla Model S» - 2 726 800грн; автомобіль «Nissan Leaf» - 295 600грн; автомобіль «Subaru Outback» - 242 100грн; квартира АДРЕСА_2 — 1 896 120грн; квартира АДРЕСА_3 — 3 543 840грн; магазин непродовольчих товарів №2 по АДРЕСА_4 — 2 000 000грн.
До відзиву відповідачка надала висновок про вартість будинку АДРЕСА_1 , а саме 8 945 000 грн, з такою оцінкою також погодився позивач.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обираючи спосіб поділу майна подружжя, вирішального значення надав тому, що такий варіант є єдиним можливим, а також є розумним з огляду на те, що спільні діти сторін проживають з відповідачем, що визнає позивач у позові, та відповідач вказала, що проживає з дітьми за зареєстрованим місцем проживання в будинку її батька та про те, що вони не потребують будинку АДРЕСА_1 . 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи і не зовсім правильно застосовані норми матеріального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування питання про те, яким саме чином слід поділити майно подружжя з урахуванням встановлених у справі обставин.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом /частина третя статті 368 ЦК України/.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя /стаття 60 СК України/.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення /стаття 71 СК України/.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними /частини перша, друга статті 71 СК України/, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки /частина друга статті 364 ЦК України/.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом /речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України/. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).
Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а у разі недосягнення згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20, від 23 січня 2024року у справі № 523/14489/15-ц).
Отже, рівність часток подружжя під час поділу майна обумовлена обсягом спільного майна та його вартістю.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку, а тому для дотримання такого принципу необхідно встановлювати увесь обсяг набутого подружжям майна та досліджувати його вартість.
Як встановлено судом, спору щодо об`єму та вартості майна подружжя, яке підлягає поділу у сторін немає.
Та обираючи варіант поділу спільного майна подружжя, суд надважливого значення надав тій обставині, що відповідач вказала, що проживає з дітьми за зареєстрованим місцем проживання у будинку її батька та вони не потребують будинку АДРЕСА_1 , а тому дійшов висновку про виділ в особисту власність відповідачки іншого майна, зокрема магазину та двох квартир.
Проте колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може.
Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для здійснення господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Та використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна з урахуванням положень статті 71 СК України, відповідно до якої речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, а вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між подружжям з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів його поділу, а також за наявності підстав для втручання у здійснення підприємницької діяльності.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 13 листопада 2001року є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем.
Видами його підприємницької діяльності є: 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарнотехнічними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах. 
Як вказував позивач, він тривалий час здійснює свою підприємницьку діяльність саме у непродовольчому магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , який є предметом спору у даній справі.
Також ОСОБА_1 здає в оренду фізичним особам спірні квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2 , що підтверджується наданими суду договорами оренди житла.
Тобто, ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем використовуються вказані квартири для підприємницької діяльності за видом 68.20 Надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна – який передбачено у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо нього.
Відповідно до частини третьої статті 71 СК України, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).
Апеляційний суд наголошує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).
Тож виділ у власність відповідачки магазину та квартир позбавить позивача права на здійснення господарської діяльності.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, при поділі майна подружжя магазин та квартири слід виділити в особисту власність саме позивачу, враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону.
Слушними є доводи позивача про те, що він буде позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном та в нього не буде можливості здійснювати господарську діяльність.
Відповідачка, заперечуючи проти виділення позивачеві магазину та квартир не спростувала вищевказаних обставин, що є її процесуальним обов`язком.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Та основним аргументом необхідності виділення їй у власність магазину та квартир у відповідачки була відсутність у неї потреби у виділенні їй спільного будинку сторін, при цьому жодних інших обставин, на підтвердження такої позиції не зазначала, необхідність виділення їй у право власності саме магазину та квартир не обґрунтовувала.
Крім того, здійснюючи поділ майна подружжя обраним способом, суд стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно в сумі 1 842 700грн та при цьому не врахував, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). 
У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.
Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020року в справі № 565/495/18, від 09 червня 2021року в справі № 537/5528/16, від 12 жовтня 2022року в справі № 757/64512/16-ц, від 02 серпня 2023року в справі № 2-7539/09.
Обираючи такий варіант поділу майна подружжя при якому необхідно стягувати з однієї сторони на користь іншої компенсацію різниці вартості виділених часток при поділі майна подружжя в розмірі 1 842 700грн, суд першої інстанції не розглянув можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб з визначенням грошової компенсації у мінімальному розмірі. 
Апеляційний суд наголошує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.
Сторони у справі не заявляли вимог про припинення права власності на частку у майні подружжя. Компенсація різниці вартості майна, що підлягає стягненню із позивача на користь відповідачки у порядку поділу майна, яке неможливо поділити за кожним із подружжя по частині, не замість його частки у спільному майні, а за перевищення вартості виділеного одному з подружжя (зокрема позивача) спільного майна (реальної частки), яка перевищує вартість належної йому за законом частки (ідеальної частки), відтак на цей випадок не поширюється вимога про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду і перевірки платоспроможності того з подружжя, з кого стягується грошова компенсація.
Щодо поділу автомобілів, сторони не заперечували що ОСОБА_2 фактично користується автомобілем «Nissan Leaf» 2014року випуску та автомобілем «Subaru Outback» 2007року випуску, а тому їх слід виділити їй у власність. Інші автомобілі були продані особисто позивачем, а тому їх вартість має бути зарахована до частки позивача при поділі майна, що також не оспорювалось сторонами.
Враховуючи викладені позиції сторін щодо поділу автомобілів, апеляційний суд вважає за необхідне поділити їх саме таким чином, як погодили сторони між собою.
Тож враховуючи інтереси сторін та дотримання принципу найбільш наближеної рівномірності поділу майна, слід виділити у власність ОСОБА_1 : - квартиру АДРЕСА_2 вартістю 1 896 120грн; - квартиру АДРЕСА_3 вартістю 3 543 840грн; - магазин непродовольчих товарів №2 по АДРЕСА_4 вартістю 2 000 000грн та врахувати в розмір частки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 726 800грн за відчужені ним автомобілі Chevrolet Camaro», «BMW 3 GT» та «Tesla Model S». Виділити у власність ОСОБА_2 : - домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 8 945 000грн; - автомобіль «Nissan Leaf» 2014року випуску вартістю 295 600грн; - автомобіль «Subaru Outback» 2007року випуску вартістю 242 100грн.
За такого варіанту поділу майна подружжя, загальна вартість виділеного майна позивачу складає 10 166 760грн, а відповідачці — 9 482 700грн, отже різниця їх часток складає 10 166 760грн - 9 482 700грн = 684 060грн, а тому слід стягнути половину різниці вартості виділеного майна, яка складає 342 030грн з позивача на користь відповідачки, що буде мінімально можливим у даному випадку.
Колегія суддів також вважає, що виділення відповідачці, з якою проживають малолітні діти подружжя, будинку не буде порушувати будь-яких її прав чи прав дітей, оскільки такий будинок був спільною власністю подружжя та відповідачка не буде позбавлена можливості розпоряджатись цим майном в цілому на власний розсуд. 
Як неодноразово зазначала відповідачка, вона з дітьми проживає за зареєстрованим місцем проживання у будинку свого батька, тобто як відповідачка, так і малолітні діти сторін наразі не мають у власності власного житла.
Апеляційний суд при поділі майна подружжя в повному обсязі врахував усі обставини справи та інтереси сторін, зокрема інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення.
При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Отже, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Такий поділ спільної сумісної власності подружжя буде законним та таким, що направлений на справедливий захист прав сторін, з урахуванням дотримання балансу їх інтересів.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку та не правильно застосував норми матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору понесеного позивачем в суді першої та апеляційної інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги, що у даній справі фактично здійснено поділ майна подружжя, тобто рішення ухвалюється в інтересах обох сторін, то судовий збір сплачений позивачем у суді першої інстанції слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам та у даному випадку, враховуючи предмет спору, справедливим буде стягнення з відповідачки лише половини сплаченого позивачем судового збору за подачу позову. 
Тож, оскільки позивачем при подачі позову сплачено 13 420грн судового збору, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції у розмірі 6 710грн.
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 вирішено задовольнити в повному обсязі, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 052грн. 
Отже, в порядку розподілу судових витрат, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 14 762грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025року — скасувати та ухвалити нове рішення.
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. 
Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:
Виділити у власність  ОСОБА_1 :
- квартиру АДРЕСА_2 вартістю 1896 120,00грн;
- квартиру АДРЕСА_3 вартістю 3543 840,00грн;
- магазин непродовольчих товарів №2 по АДРЕСА_4 вартістю 2 000 000,00грн;
- врахувати в розмір частки  ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 726 800,00грн за відчужені ним автомобілі Chevrolet Camaro», «BMW 3 GT» та «Tesla Model S».
Виділити у власність  ОСОБА_2 :
- домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 8 945 000,00грн;
- автомобіль «Nissan Leaf» 2014року випуску вартістю 295 600,00грн;
- автомобіль «Subaru Outback» 2007року випуску вартістю 242 100,00грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості виділених часток при поділі майна подружжя у розмірі 342 030,00грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 14 762грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026року.

Судді: