ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4990/25 Справа № 212/10195/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 212/10195/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 10 березня 2025 року, 

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. 
На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами є відповідачі у справі. 
Відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим у них виникла заборгованість за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року у розмірі 54 965,40 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути з них в рівних частинах суму індексу інфляції у розмірі 4 496,90 грн, 3% річних у розмірі 1 584,60 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 497,48 грн, пеню у розмірі 922,20 грн, всього на загальну суму 62 466,58 грн а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 028 грн. 
В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «Криворізька теплоцентраль», третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії. 
В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» порушила законодавство при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року. Відповідно до відповіді Держенергоефегтивності від 07 травня 2021 року будинок АДРЕСА_2 не оснащений вузлами комерційного обліку. В матеріалах справи відсутній відповідний розрахунок за послуги з централізованого опалення для населення (фізичних осіб) у період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року, що в свою чергою є порушенням ст. 10, 81 ЦПК України на підставі того, що наданий АТ «Криворізька теплоцентраль» розрахунок «Детальний розрахунок заборгованості за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року» складений з порушенням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315), а саме Визначення та розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Таким чином дії АТ «Криворізька теплоцентраль» грубо порушують норми чинного законодавства при відсутності розрахунку за послуги з централізованого опалення для населення (фізичних осіб), а також за абонентське обслуговування у період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року. 
Також зазначив, що нарахування будь-яких інфляційних витрат, процентів річних, пені у період з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року заборонено на підставі Постанови Кабінету міністрів України № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в редакції від 05 березня 2022 року». 
ОСОБА_1 акцентував увагу на те, що розрахунок 3% річних зі сторони АТ «Криворізька теплоцентраль» арифметично розрахований невірно на підставі того, що сума основної заборгованості в розрахунок 3% річних не співпадає із сумою детального розрахунку заборгованості по місяцях, які надано зі сторони позивача. 
На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просив суд зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснити по квартирі за адресом: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року позов АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року суму основного боргу у розмірі 54 965,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 496,90 грн, 3% річних у розмірі 1 584,60 грн, пеню в розмірі 922,20 грн, плату за абонентське обслуговування в розмірі 497,48 грн, а всього стягнуто 62 466,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 3 028 грн, тобто по 1 514 грн із кожного.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Криворізька теплоцентраль», третя особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання здійснити перерахунок суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем акти про подання та припинення теплового носія, які наявні в матеріалах справи, не відповідають вимогам та нормам чиного законодавства, а саме Правилам підготовки теплових господарств до опалювального періоду згідно наказу від 10 грудня 2008 року № 620/378, якими Міністерство палива та енергетики України, міністерство з питань житлово комунального України, визначає єдині положеня вимог щодо підготовки теплових господарств до опалювального періоду.
Також апелянтами вказано, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 оснащено вузлом комерційного обліку теплової енергії, модель Ергомера -125, заводський номер 10839 з 01 листопада 2022 року відповідно до акту введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 01 листопада 2022 року № 1825. Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка набула чинності 25 січня 2019 року, визначена методика розрахунку Розподілу тепловой енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теллової енергії. В матеріалах справи відсутні докази фактичного обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді, Гкал за період з 01 листопада 2020 року по 30 жовтня 2022 року. В матеріалах справи відсутній розрахунок з поділенням обсягу для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики.
Крім того вказано, що в матеріалах справи відсутні докази фактичного обсягу спожитої у будинку теплової енергії у розрахунковому періоді, Гкал за період з 01 листопада 2022 року по 30 червня 2024 року, який визначений згідно з вимогами статей 9-11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також відсутні показання відповідного вузла обліку (модель Ергомера -125 , заводський номер 10839) на основі якого цей обсяг повинен бути визначений, також відсутні діючі ціни та тарифи на комунальну послугу теплової енергії відповідно до ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
З наявного в матеріалах справи Детального розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року, який наданий АТ «Криворізька теплоцентраль», в графі нарахування за 25 місяців зазначена загальна сума 59 773, 39 грн. В графі перерахування за 25 місяців визначається загальна сума мінус – 34 238,36 грн. В графі оплата загальна сума визначається 7 570 грн. Отже, при арифметичному перерахунку заборгованість має становити 17 965,03 грн, а не 54 965,40 грн, як то визначено АТ «Криворізька теплоцентраль».
В оскаржуваному рішенні не зазначено номери та дати Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги, з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», але зазначено що цими постановами здійснювалось правильність нарахування заборгованості.
В апеляційній скарзі зазначено, що нарахування будь-яких інфляційних витрат, процентів річних, пені у період з 24 лютого 2022 року по 27 березня 2023 року заборонено на підставі Постанови Кабінету міністрів України № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в редакції від 05 березня 2022 року.
Розрахунок 3% річних арифметично розрахований невірно на підставі того, що сума основної заборгованості в розрахунок 3% річних не співпадає із сумою детального розрахунку заборгованості по місяцях, які надано зі сторони АТ «Криворізька теплоцентраль».
Наданий позивачем розрахунок пені за 19 місяців здійсненний з порушенням строків позовної давності відповідно до п.1, ч.2, ст. 258 ЦК України.
Також зазначено, що відмова у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дехти Р.В. фактично призвело до того, що ОСОБА_1 , як відповідач по справі, та ОСОБА_2 , як представник відповідача, фактично були обмежені у доступі до правосуддя , а саме у участі у відкритих судових засіданнях через відеоконференсзв`язок.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями Відділу реєстрації та проживання громадян Виконкому Покровської районної у місті ради, відповідач ОСОБА_1  є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витяглм з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідачі вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року у розмірі 54 965,40 грн, на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме індекс інфляції у розмірі 4 496,90 грн, 3% річних у розмірі 1 584,60 грн, пеню у розмірі 922,20 грн. Крім того, за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2024 року нарахована плата за абонентське обслуговування у розмірі 497,48 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги зустрічного позову не відповідають способу захисту, передбаченому ст. 16 ЦК України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові – послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Так, згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Як слідує з інформації, яка є загальнодоступною, на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 липня 2013 року № 01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП) державному підприємству «Криворізька теплоцентраль», яке перетворено на АТ «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функцію забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста.
Отже, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , в спірний період, здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль».
Відповідачі є споживачами послуг, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року у розмірі 54 965,40 грн.
Враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та застосування приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року в розмірі основного боргу - 54 965,40 грн, інфляційних втрат у розмірі 4 496,90 грн, 3% річних у розмірі 1 584,60 грн, пені в розмірі 922,20 грн, плати за абонентське обслуговування в розмірі 497,48 грн, що разом становить 62 466,58 грн. 
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Так, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №916/1415/19).
У п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).
Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.
Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (п. 69 та п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц).
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц, оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.
Так, нарахування особі боргу є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права такої особи. Відповідний розрахунок боргу може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висноком суду першої інстанції про те, що зустрічні позовні вимоги про визнання безпідставним нарахування заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення та зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» перерахування плати за спожиту теплову енергію, за абонентське обслуговування та штрафні санкції за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають способу захисту, передбаченому ст. 16 ЦК України.
Щодо доводів апелянтів про відсутність доказів постачання теплової енергії до квартири відповідачів та невірне нарахування заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.
Так, нарахування за спожиту теплову енергію відповідачам за спірний період здійснювалось за нормативно встановленими тарифами, інформація про які є публічною та доступною. Зокрема, розміщена на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - НКРЕКП), позивача, виконкому Криворізької міської ради (далі виконкому КМР). 
Так, відповідно до рішень НКРЕКП № 8 від 23 січня 2019 року (Згідно рішення виконкому Криворізької міської ради № 51 від 22 січня 2019 року) – 1 406,971 грн (без ПДВ), 1 688,365 (з ПДВ); НКРЕКП № 228 від 29 жовтня 2020 року (Згідно рішення виконкому Криворізької міської ради № 550 від 29 жовтня 2020 року) – 1 406,971 грн (без ПДВ), 1 688,365 (з ПДВ); НКРЕКП № 277 від 16 грудня 2020 року (Згідно рішення виконкому Криворізької міської ради № 701 від 16 грудня 2020 року) – 1 406,971 грн (без ПДВ), 1 688,365 (з ПДВ); НКРЕКП № 296 від 25 жовтня 2021 року (Згідно рішення виконкому Криворізької міської ради № 529 від 22 жовтня 2021 року, яке є чинним протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, у якому воєнний стан буде припинено або скасовано) – 1 418,07 грн (без ПДВ), 1 701,684 + послуга (11,10 грн) (з ПДВ). 
Визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення будинку АДРЕСА_2 та розподіл спожитої теплової енергії в період листопад 2021 року – березень 2022 року здійснювалось наступним чином: загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді визначався розрахунковим методом як за відсутності вузла комерційного обліку за нормою споживання теплової енергії у будинку. Такий обсяг споживання теплової енергії у будинку підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 розділу ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358) (далі по тексту Методика № 315). 
В період листопад 2021 – березень 2022 загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді визначався розрахунковим методом як за відсутності вузла комерційного обліку за нормою споживання теплової енергії у будинку. Такий обсяг споживання теплової енергії у будинку підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 розділу ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358) (далі по тексту Методика № 315): 
Послуги з теплопостачання надавались відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 безперервно, зокрема і в період з 01 листопада 2020 року по 31 серпня 2024 року, що підтверджується актами про подачу теплоносія та актами про припинення подачі теплоносія, відповідно на початку опалювального сезону, та в кінці опалювального сезону.
Наведені вище докази постачання теплової енергії до квартири відповідачів та методика визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення, та як наслідок нарахування заборгованості, підтверджені належними та допустимими доказами наданими позивачем, тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів постачання теплової енергії до квартири відповідачів та невірне нарахування заборгованості не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування штрафних санкцій в період воєнного стану, оскільки позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь 3% річних від простроченої суми, інфляційних втрат та пені, нарахованих на суму несплаченої заборгованості до набрання чинності Постановою Кабінетів міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», та після її скасування. 
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: