Справа № 159/2864/25  Провадження №11-кп/802/101/26 	Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 	
  	Доповідач :                 ОСОБА_2 	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 , 
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 , 
прокурора - ОСОБА_6 , 
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Даним вироком суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №12025035550000053 від 17.02.2025, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), уродженця с.Великі Береги Берегівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, інваліда І-ї групи, раніше неодноразово судимого і, востаннє вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024 за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, засуджено за ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
Вироком також вирішено долю речового доказу.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 17 лютого 2025 року близько 10 год. 36 хв., знаходячись у громадському місці, а саме у приміщенні вокзалу станції Ковель філії «Вокзальна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що по вул. Ветеранів, 1А в м. Ковелі Волинської області, діючи умисно, з хуліганських спонукань, проявляючи явну неповагу до суспільства, що виявилося в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок в частині спокійних умов відпочинку людей, схопивши лівою рукою скло вікна довідкового бюро, викинув його в сторону, після чого, тримаючи в лівій руці твердий предмет, вдарив ним по склу вікна довідкового бюро, внаслідок чого розбив його, при цьому останній гучно висловлювався нецензурною лексикою у присутності людей, які знаходилися у приміщенні. Продовжуючи свої хуліганські дії, з метою вчинити бійку та заподіяти тілесні ушкодження прибиральниці вокзалу ОСОБА_9 , яка в той час здійснювала прибирання приміщення та з якою до цього не був знайомий, а вона, в свою чергу, намагалася заспокоїти ОСОБА_7 , останній рукою наніс їй два удари по голові зліва, після чого кинув в її сторону металевий смітник, який пролетів повз, таким чином привернувши своїми діями увагу відвідувачів та інших працівників установи. В подальшому, ОСОБА_7 , тримаючи в лівій руці дерев`яну палицю від швабри, якою здійснювалося прибирання, умисно наніс нею три удари по правій руці ОСОБА_9 , два удари по її голові, почав хапати потерпілу за руки та одяг, в ході чого вони впали на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, після того як потерпіла була на землі, ОСОБА_10 умисно наніс ОСОБА_9 один удар дерев`яною палицею по правій руці, один удар по спині, два удари по голові та кілька ударів рукою по голові, у зв`язку з чим потерпіла не могла продовжувати працювати.
Продовжуючи вчинення кримінального правопорушення, бажаючи протиставити себе іншим громадянам, не реагуючи на неодноразові вимоги припинення протиправних дій від сторонніх осіб, нехтуючи елементарними правилами поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, ОСОБА_7 почав розкидати по приміщенню вокзалу майно установи, а саме пластикове відро, попередньо виливши з нього на підлогу воду. Далі, останній взяв до рук дерев`яну швабру, якою до його хуліганських дій ОСОБА_9 здійснювала прибирання, та почав вдаряти нею об підлогу, розламавши її навпіл. Після цього, продовжуючи тримати вже пошкоджену дерев`яну палицю, з метою пошкодити майно вокзалу станції Ковель філії «Вокзальна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», почав вказаним предметом неодноразово стукати по вікнах касової зони та дверей перону, внаслідок чого розбив скло дверей. На зауваження працівників установи та присутніх там осіб ОСОБА_7 не реагував і продовжував вчиняти хуліганські дії, а саме почав розкидати по залі особисті речі одного з відвідувачів, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою.
Умисними протиправними діями ОСОБА_7 в період з 10 год. 36 хв. по 10 год. 47 хв. було тимчасово призупинено роботу працівників вокзалу станції Ковель філії «Вокзальна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», пошкоджено майно Акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме скло довідкового бюро та скло дверей перону, на суму 4870 (чотири тисячі вісімсот сімдесят) грн., зірвано спокійні умови відпочинку відвідувачів установи, завдано ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді гематоми волосистої частини голови справа, пошкодження зв`язок правого променево-зап`ясного суглобу з гематомою нижньої третини правого передпліччя з переходом на тильну поверхню правої кисті, які, за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та множинних саден правої щоки, синців правого та лівого стегон, які, за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкодження.
У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його винуватості, оскаржує судове рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає про те, що положеннями ч.1, 4 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Такі положення є імперативними, тобто обов`язковими для виконання. Однак, місцевий суд їх не дотримався. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024 за ч.2 ст.125 КК України засуджений до покарання у виді 2 років пробаційного нагляду. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України в даному провадженні ОСОБА_7 вчинив 17.02.2025, тобто в період невідбутого покарання за попереднім вироком від 14.11.2024, що є підставою для застосування положень ч.1 ст.71 КК України. Вказане порушення тягне за собою скасування вироку та ухвалення нового.
Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024 у виді 2 років пробаційного нагляду та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, та у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Відповідно до ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою. На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_7 на облік в уповноваженому органі з питань пробації. В іншій частині вирок прокурор просить залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка скаргу підтримала з підстав викладених у ній, думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу визнали частково, вважаючи, що розмір покарання у виді штрафу слід призначити менший, аніж просить прокурор з огляду на особу обвинуваченого, апеляційний суд доходить наступного висновку.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження розглянуті у спрощеному провадженні, передбаченому ст.382 КПК України.
Встановлені органом досудового розслідування обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.296 КК України є правильною.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оскаржуваний вирок вказаній вимозі закону в повній мірі не відповідає.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з обґрунтованістю апеляційних доводів прокурора в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вони не позбавлені правових та фактичних підстав.
Зокрема, при ухваленні оскаржуваного вироку в частині призначення покарання ОСОБА_7 судом не був застосований закон, який підлягає застосуванню.
Так, відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Ці приписи закону є імперативними та підлягають обов`язковому виконанню.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024 за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки. Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_11 засуджено оскаржуваним вироком від 12.05.2025 в даному кримінальному провадженні, він вчинив 17 лютого 2025 року, тобто після постановлення вироку від 14.11.2024 та до повного відбуття покарання за цим вироком.
У порушення вимог ст.71 КК України, суд першої інстанції не призначив покарання обвинуваченому за сукупністю вироків, не приєднав повністю або частково невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024.
Вищевказане на переконання апеляційного суду, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.
Зі змісту п.2 ч.1 ст.420 КПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З урахуванням вищезазначеного, вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2025 щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.
При призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, апеляційний суд, як і місцевий суд, згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, та особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимий, має незняту та непогашену судимість, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, являється інвалідок 1-ї групи (загальне захворювання ураженням опорно-рухового апарату).
В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд визнає його щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання суд не встановлено.
З урахуванням вищенаведеного та всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що він дій винного не настало тяжких наслідків, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання за ч.1 ст.296 України у виді штрафу в мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, а остаточне, - на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024.
Водночас, з урахуванням положень ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.
Саме таке покарання на думку апеляційного суду буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як обвинуваченим так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, - скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.420 КПК України.
В іншій частині оскаржуваний вирок слід залишити без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.405, 407, 409, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити повністю.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 14.11.2024 у виді 2 років пробаційного нагляду та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, та у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 
На підставі ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. 
На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок в даному провадженні залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий 

Судді