ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 195/1127/22

провадження № 61-6656св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця», 
третя особа - регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Пузієм Олексієм Вікторовичем, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2024 року у складі судді Наумової І. Й. та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Гончар М. С., Кухаря С. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Українська залізниця», третя особа - Регіональна філія (далі - РФ) «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору.

Позовна заява мотивована тим, що з 28 березня 2017 року вона працювала начальником резерву локомотивних бригад цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Наказом від 31 березня 2022 року № 55/ос її звільнено з посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, а саме, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.
Зазначений наказ вважала незаконним, оскільки вчинення нею дисциплінарних проступків не доведено належними та допустимими доказами.
Крім того, її не було ознайомлено з наказом від 06 вересня 2021 року № 45/С про оголошення догани. Це також вказано в листі Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту від 09 лютого 2022 року № 36.
Роботодавцем порушені строки застосування дисциплінарного стягнення, оскільки порушення трудової дисципліни, начебто вчинені нею у січні-лютому 2021 року, прийняття наказу - 06 вересня 2021 року. Тому застосування дисциплінарного стягнення на підставі цього наказу не можна вважати законним і обґрунтованим.
Наказом начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» від 30 грудня 2021 року № 70/С за неналежне виконання посадових обов`язків начальнику резерву локомотивних бригад цеху експлуатації ОСОБА_1 згідно зі статтею 147 КЗпП України оголошено догану.
Цей наказ не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки позивача також не ознайомлено з ним.
З огляду на відсутність належних доказів систематичного невиконання позивачем обов`язків, покладених на неї трудовим договором та посадовою інструкцією, звільнення її на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України є незаконним.
Крім того, всупереч частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення начальник Мелітопольського локомотивного депо обмежився загальними фразами без зазначення, в чому саме полягає ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяної ним шкоди, не вказав відомості про попередню роботу працівника.
Розриваючи трудовий договір з позивачем, відповідач не взяв до уваги вищевказані обставини та не врахував, що застосування до працівника такого дисциплінарного стягнення, як звільнення, є крайнім заходом.
Звільнення позивача відбулось без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Позивач є членом Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту.
Начальник структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» направив до Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту клопотання від 24 січня 2022 року №01-04/НК про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
В межах строків визначених статтею 43 КЗпП України у відповідь на вказане подання Мелітопольська профспілкова організація працівників залізничного транспорту листом від 09 лютого 2022 року № 36 повідомила про відмову у наданні згоди на звільнення позивача.
Отже, не зважаючи на наявність належно обґрунтованої та аргументованої відмови профспілкового органу на звільнення працівника, позивача протиправно звільнено з роботи.
В наказі від 31 березня 2022 рок у№55/ос за формою П-4 безпідставно вказано, що звільнення погоджено з профспілковою організацією, що не відповідає дійсності.
Крім того, її незаконно звільнили під час її тимчасової непрацездатності, оскільки вона перебувала на лікарняному в період з 31 березня 2022 року до 04 квітня 2022 року.
Починаючи з 26 лютого 2022 року до теперішнього часу місто Мелітополь Запорізької області знаходиться на тимчасово окупованій території України. Проведення на території Запорізької області активних військових дій призвело до повного припинення транспортного сполучення та зупинення роботи залізничного транспорту.
У зв`язку із цим з 01 березня 2022 року наказом начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» введений режим простою з 24 лютого 2022 року.
З початку тимчасової окупації залізничний вокзал та локомотивне депо фактично захоплено та контролюється військовими російської федерації. Будь-яких цивільних осіб на територію Мелітопольського локомотивного депо не пропускали. Копію оспорюваного наказу позивач фактично отримала тільки 14 червня 2022 року у нового керівництва локомотивного депо, яке протиправно призначено окупаційною військовою адміністрацією.
Відповідач не направляв їй копію наказу.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати незаконним та скасувати наказ начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 31 березня 2022 року № 55/ос «Про розірвання трудового договору з начальником резерву локомотивних бригад ОСОБА_1 »;
- поновити її на посаді начальника резерву локомотивних бригад структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року №4/0/9-22, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 № 49/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя (вулиця Європейська, 7, Запоріжжя, Запорізька область, 69104 ).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, 
про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 31 березня 2022 року № 55/ос 
«Про розірвання трудового договору з начальником резерву локомотивних бригад ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника резерву локомотивних бригад структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».
Вирішено питання стягнення судового збору.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 29 серпня 2023 року, у задоволенні клопотання представника АТ «Українська залізниця» про роз`яснення рішення суду від 22 грудня 
2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа - регіональна філія «Придніпровська залізниця»  АТ «Українська залізниця», про поновлення на роботі, про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 січня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року скасовано.
Справу № 195/1127/22 передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-9729св23). 

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року клопотання представника АТ «Українська залізниця», третя особа - регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ОСОБА_2 , про зміну підсудності задоволено.
Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа - регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору, передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя (вулиця Європейська, 7, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69104).

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 
2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «Українська Залізниця», третя особа - Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця», про поновлення на роботі, про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору відмовлено.
Вирішено питання стягнення судового збору.

Судові рішення мотивовані тим, що  ОСОБА_1 належно не обґрунтувала та не довела своїх позовних вимог, що з боку роботодавця - АТ «Українська залізниця», були порушення під час її звільнення.
Відповідач з об`єктивних обставин (втрата контролю над майном підприємства, зокрема, над кадровою документацією, яке перебувало у м. Мелітополь Запорізької області, у зв`язку з окупацією російською федерацією міста, яка продовжує існувати на сьогодні), не може отримати оригінали документів для надання їх суду.
Позивач, постійне місце проживання якої зареєстроване у м. Мелітополь Запорізької області, яке наразі перебуває під окупацією російської федерації, не є внутрішньо переміщеною особою, з 2022 року до сьогодні не перетинала кордон України. Це свідчить про те, що вона продовжує мешкати у м. Мелітополі Запорізької області і на теперішній час. Позивач зазначала, що отримувала копію оскаржуваного нею наказу про її звільнення у нового керівництва локомотивного депо, яке протиправно було призначено окупаційною військовою адміністрацією.
Доводи про те, що відповідачем не відбирались пояснення у  ОСОБА_1 з приводу вчинення нею порушень трудової дисципліни, що вказані у наказі від 30 грудня 2021 року № 70/С, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не підтверджується жодними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Пузій О. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про те, що ОСОБА_1 не довела, що її звільнення було незаконним, оскільки Верховний Суд у своїй судовій практиці неодноразово вказував, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства.
Вказує, що неможливість відповідача з об`єктивних причин надати певні докази не вказує автоматично про їх існування. Поважність причин неможливості надання доказів не звільняє від обов`язку доказування. Суди, фактично, незаконно звільнили відповідача від доказування своїх заперечень. На сьогодні відсутня судова практика Верховного Суду щодо питання застосування статті 82 ЦПК України щодо можливості звільнення від обов`язку доказування роботодавцем законності звільнення працівника через поважність причин неможливості надання доказів.
Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2025 року АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи не спростовують правильність ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а доводи позивача є безпідставними, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення та постанову судів - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

08 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З28 березня 2017 року ОСОБА_1 працювала начальником резерву локомотивних бригад цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» згідно наказу № 103/ос.

Наказом від 31 березня 2022 року № 55/ос ОСОБА_1 була звільнена з посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, а саме, систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором з зазначенням, що звільнення погоджено з профспілковою організацією, що не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 є членом Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту.

Начальник структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» направив до Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту клопотання від 24 січня 2022 року № 01-04/НК про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Увідповідь на вказане подання Мелітопольська профспілкова організація працівників залізничного транспорту листом від 09 лютого 2022 року № 36 повідомило про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи відмову у наданні згоди виборний профспілковий орган виходив з наступного:
-по жодному факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку вказаному в клопотанні не надано будь-якого документу, який підтверджує вчинення цих порушень;
-стосовно наказів від 06 вересня 2021 року №45/с, від 30 грудня 2021 року № 70/с зазначено, що відповідно до пункту 3.1.10 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки, яка є чинна по цей час: «На оперативні наради, на яких розглядаються випадки браку в роботі працівників, запрошувати представника профспілки, членом якої є цей працівник» та відповідно до пункту 2.2.11 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час: «На оперативні наради, на яких розглядаються випадки браку в роботі чи порушення трудової дисципліни, запрошувати представника профспілкового органу профспілкової організації, членом якої є цей працівник». Однак, представники профспілки не були запрошені, що є порушенням. Крім того, за вищезазначеними наказами, клопотання на згоду щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності на профспілку не надходило;
-з наказом від 06 вересня 2021 року № 45/с позивач до теперішнього часу не ознайомлена.

Відповідно до копії листка непрацездатності наданого амбулаторією загальної практики сімейної медицини №7 м. Мелітополь - ОСОБА_1 знаходилася на лікарняному з 31 березня 2022 року до 04 квітня 2022 року включно.

Під час нового розгляду справи, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2024 року витребувано у АТ «Укрзалізниця» такі докази:
- копію наказу начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 06 вересня 2021 року № 45/С про оголошення догани начальнику резерву локомотивних бригад ОСОБА_1 , а також докази вручення та ознайомлення ОСОБА_1 з копією цього наказу ;
- копію наказу начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 30 грудня 2021 року № 70/С про оголошення догани начальнику резерву локомотивних бригад ОСОБА_1 , а також докази вручення та ознайомлення ОСОБА_1 з копією цього наказу;
- копію наказу начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 31 березня 2022 року № 55/ос «Про розірвання трудового договору з начальником резерву локомотивних бригад ОСОБА_1 », а також докази вручення та ознайомлення ОСОБА_1 з копією цього наказу;
- копію наказу (розпорядження) начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» «Про припинення трудового договору (контракту)» від 31 березня 2022 року № 55/ос (за формою № П-4), а також докази вручення та ознайомлення ОСОБА_1 з копією цього наказу.
- копію посадової інструкції начальника резерву локомотивних бригад цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 , а також докази вручення та ознайомлення ОСОБА_1 з цією інструкцією;
- копію листа начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» до Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту від 24 січня 2022 року № 01-04/нк про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 
- копію протоколу засідання профкому Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту від 07 лютого 2022 року щодо розгляду листа начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» до Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту від 24 січня 2022 року № 01-04/нк про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 ;
- копію відмови Мелітопольської профспілкової організації працівників залізничного транспорту від 09 лютого 2022 року № 36в дачі згоди на розірвання трудового договору з начальником резерву локомотивних бригад цеху експлуатації ОСОБА_1 .

Заявою АТ «Укрзалізниця» від 25 вересня 2024 року суду повідомлено про неможливість надання зазначених в ухвалі суду копій документів виходячи з такого. 
24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 квітня 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією російської федерації на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває на даний час. Також цим Указом установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 23 грудня 2022 року № 309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року № 1668/39004 зі змінами, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. До вказаного Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України входить Мелітопольська міська територіальна громада. Починаючи з 25 лютого 2022 року місто Мелітополь та прилеглі території знаходяться під тимчасовою окупацією військ російської федерації. Майно, яким наділений структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо», належить АТ «Укрзалізниця» на праві власності або закріплене за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання. На даний час АТ «Укрзалізниця» вимушено втратило контроль над цим майном, зокрема, над кадровою документацією, яка зазначена в ухвалі суду від 05 серпня 2024 року і стосується розгляду справи. Враховуючи обставини що склалися, АТ «Укрзалізниця» не має можливості надати належним чином завірені копії зазначених в ухвалі Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 серпня 2024 року документів.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі 
№ 9901/743/18 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі 
№ 273/212/16-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 554/8674/17, від 27 квітня 
2021 року у справі № 461/8132/17, від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20, 
від 27 лютого 2023 року у справі № 638/5382/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Пузія О. В, задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю).
При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення». 

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку доводам сторін, наданим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, врахувавши виключні обставини цієї конкретної справи, суди першої та апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованих висновків про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для задоволення її позову про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства, а не робітник, про шо неодноразово вказував Верховний Суд у своїй судовій практиці.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами про те, що законодавством передусім покладено обов`язок доказування законності звільнення на роботодавця, проте, це не звільняє працівника від будь-якого обов`язку доказування, а, за надзвичайних обставин цієї конкретної справи, місце роботи, знаходження документів на окупованій території, внаслідок військової агресії російської федерації проти України, через що роботодавець об`єктивно позбавлений можливості надання відповідних доказів, Верховний Суд вважає, що доказування у цій справі підлягає на загальних підставах, визначених статтями 12, 81 ЦПК України, тобто у рівній мірі покладено на обох сторін.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією російської федерації на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває на даний час. 

Вказаним Указом установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. 

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 23 грудня 2022 року № 309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року № 1668/39004 зі змінами, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. До вказаного Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України входить Мелітопольська міська територіальна громада. Починаючи з 25 лютого 2022 року місто Мелітополь та прилеглі території знаходяться під тимчасовою окупацією військ російської федерації. 

Судами попередніх інстанцій було враховано, що майно, яким наділений структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо», належить АТ «Укрзалізниця» на праві власності або закріплене за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання. На даний час АТ «Укрзалізниця» вимушено втратило контроль над цим майном, зокрема, над кадровою документацією, яка стосується розгляду справи. Враховуючи обставини що склалися, АТ «Укрзалізниця» не має можливості надати належно завірені копії зазначених в ухвалі Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 серпня 2024 року документів.

Судами встановлено, що наразі оригінали письмових доказів фактично не перебувають у віданні відповідача з вищевказаних об`єктивних обставин. 

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач з об`єктивних обставин (втрата контролю над майном підприємства, зокрема над кадровою документацією, яке перебувало у м. Мелітополь Запорізької області, у зв`язку з окупацією російською федерацією цього міста, яка продовжує існувати на теперішній час), не може отримати оригінали чи копії вищевказаної документації для надання їх суду.

Суд апеляційної інстанції також звернув увагу, що позивач, постійне місце проживання якої зареєстроване у м. Мелітополь Запорізької області, яке наразі перебуває під окупацією росії, не є внутрішньо переміщеною особою, з 2022 року до теперішнього часу не заїжджала на підконтрольну Україні територію, що, ймовірно, свідчить, що вона продовжує мешкати у м. Мелітополь Запорізької області і на сьогодні. 

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що отримувала копію оскаржуваного нею наказу про її звільнення у нового керівництва локомотивного депо, яке протиправно було призначено окупаційною військовою адміністрацією.

Відтак, Верховний Суд погоджується з тим, що суди критично поставилися до таких документів.

Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі встановлені інші фактичні обставини, а у наведених справах не існувало надзвичайних обставин, пов`язаних з окупацією росією частини території України, що, безумовно, змінює підхід до обов`язку та розподілу доказування сторін спору.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Пузієм Олексієм Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк