БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22.12.2025 
Справа № 509/5593/24 
Провадження № 2/497/285/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Георгієва А.В., розглянувши за відсутністю сторін в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
07.11.2024р. представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить стягнути ОСОБА_1 завдані збитки в розмірі 28597,92грн. та судові витрати - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 3028грн., посилаючись на те, що позивач отримав право вимоги на відшкодування за рахунок відповідача, оскільки ним було виплачено страхове відшкодування постраждалому у ДТП, а відповідач добровільно не відшкодовує ці кошти.
18.03.2025р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якої він просив відмовити у задоволення позову з огляду на її недоведеність з огляду на включення до суми відшкодування франшизи та неврахування під час ремонту пошкодженого авто коефіцієнта фізичного зносу.
Тому матеріали справи висновку судової авто-товарознавчої експертизи не містять. Також, надані позивачем документи не надають можливості встановити урахування під час ремонту пошкодженого транспортного засобу коефіцієнта фізичного зносу.З рахунку-фактури № БЕ000000130 впливає, що ФОП ОСОБА_2 , не є платником ПДВ. Згідно розрахунку страхового відшкодування, ліміт відповідальності зазначено в розмірі - 130 000,00грн., а відшкодування в розмірі - 28 597,92грн.
При цьому, як зазначено в позовній заяві:
-Відповідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку наданого СОД ТОВ «БВН ЕВ ГРУП», вартість відновлювального ремонту складає - 171 095,51 грн., при цьому, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,38) - 121 262,10 грн.;
-Згідно Рахунку-фактурі № БЕ000000130 від 25.10.2021 року наданого ФОП ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту складає - 134 089,20 грн.;
-Позивачем виплачено відшкодування в розмірі - 122 862,70 грн.;
-СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» компенсувало - 104 226,28 грн.;
Таким чином, за підсумком, позивач вважає, що не виплаченою залишається частина у розмірі: 132 824,20 грн. - 104 226,28 грн. = 28 597,92 грн.
Проте, з зазначеним не можна погодитись виходячи з наступного.?
У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке.
- «Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 72).
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п.73).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (пункт 62).».
Тобто, позивач здійснивши стахове відшкодування, що не перевищує встановленого ліміту відповідальності, мав звернути свої вимоги до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Проте, в матеріалах справи відсутній поліс страхування ПАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» для встановлення дійсного розміру ліміту відповідальності та відомості щодо оцінки пошкодженого авто з різницею вартості до та після ДТП, що має суттєве значення для вірішення питання відшкодування.
Постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, встановлює лише факт провини заподіювана шкоди проте, не є беззаперечним підтвержденням доведеності розміру відшкодування.
Обов`язковість перевірки доведеності заявленої суми зокрема, кореспондується вимогами ст.81 ЦПК України, щодо обов`язку доведення позивачем заявлених вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України та загальних принципів цивільного судочинства.
Сторони у судове засідання не прибули, представник позивача надав суду клопотання про розгляд позову за їх відсутністю, представник відповідача та відповідач також надали заяву про розгляд справи в їх відсутності.
Вивчивши надані суду матеріали да дослідивши надані суду письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти вимог позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року (далі - Конвенція), згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - визначається право людини на доступ до правосуддя, а ст.13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ульянов проти України).
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці також виходить з того, що положення п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975р. у справі "Голден проти Сполученого королівства"), та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, ухвалені відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) - як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, що подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач розмір суми, що підлягає стягненню обгрунтовує посиланням на Страховий акт та додає розрахунок страхового відшкодування і ремонтну калькуляцію.
У Постанові від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17, ВС-КГС дійшов висновку, що - «Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.
Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин:
1) фактичне здійснення ремонту автомобіля;
2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.
В разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.».
В Постанові від 12.03.2018 у справі № 910/3867/16, ВС дійшов такого висновку: «Страховик (ПрАТ «Київський страховий дім») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами ст.32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Приписи ст.29 та п.32.7 ст.32 цього Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 за №142/5/2092 визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Отже, пред`явлення особою вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним».
Проте, матеріали справи висновку судової авто-товарознавчої експертизи не містять, а згідно претензії від 16.10.2023року, франшизу включено до суми вимоги. Також, надані позивачем документи не надають можливості встановити урахування під час ремонту пошкодженого транспортного засобу коефіцієнта фізичного зносу.
Згідно розрахунку страхового відшкодування, ліміт відповідальності зазначено в розмірі - 130000грн., а відшкодування в розмірі - 28597,92грн.
У Постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), Велика Палата ВС сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши наступне: «Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п.73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 Цивільного кодексу України та 27 ЗУ від 09.02.2012 за №4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином, Велика Палата ВС відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (пункт 62)».
Тобто, позивач здійснивши страхове відшкодування, що не перевищує встановленого ліміту відповідальності, мав звернути свої вимоги до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином враховуючи вищезазначене, в повному обсязі дослідивши наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Тому, керуючись ст.ст.23,993,999,1166,1167,1168,1177,1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.4-13,19,81,82,89,133,141,223,247,258-259,263-265,273,354 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд
ухвалив: 
Відмовити у задовленні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua. Повний текст судового рішення виготовлено 22.12.2025 року. 

Суддя А.В. Кравцова