ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 350/325/22
провадження № 61-15379св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В., 
суддів Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Ситнік О. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Брошнівське лісове господарство» (правонаступник - філія «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»),
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Баркова В. М., Луганської В. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог та заяви
В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» (далі - ДП «Брошнівське лісове господарство») від 21 лютого 2022 року № 18-к про звільнення його з роботи; поновити на посаді провідного районного мисливствознавця; стягнути з ДП «Брошнівське лісове господарство» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 19 липня 2023 року позов задовольнив.
Скасував наказ, виданий головою комісії з припинення ДП «Брошнівський лісове господарство» Безруким Л. І., від 21 лютого 2022 року № 18-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ».
Поновив ОСОБА_1 на посаді провідного районного мисливствознавця з 23 лютого 2022 року.
Стягнув з ДП «Брошнівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішення в частині поновлення на роботі і виплаті середньомісячного заробітку за один місяць допустив до негайного виконання.
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу представника ДП «Брошнівське лісове господарство» задовольнив частково. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року змінив та виклав мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції постанови апеляційного суду.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 07 лютого 2024 року замінив боржника у виконавчих листах № 350/325/22, виданих Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області 29 серпня 2023 року, з ДП «Брошнівське лісове господарство» на філію «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій, з урахуванням збільшених вимог, просив стягнути з ДП «Брошнівське лісове господарство» в особі правонаступника - філії «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 лютого 2022 року до 19 липня 2023 року у розмірі 419 023,79 грн.
В обґрунтування вимог заяви вказував, що суд при вирішенні справи не вирішив питання суми заробітної плати, яка підлягала стягненню за час вимушеного прогулу. Посилаючись на пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, його середньомісячний заробіток становив 23 228,90 грн. Період, за який підлягав стягненню середньомісячний заробіток, заявник вважав з 23 лютого 2022 року до 19 липня 2023 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області додатковим рішенням від 28 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.
Стягнув з ДП «Брошнівське лісове господарство» в особі правонаступника - філії «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 367 308,21 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та інших обов`язкових платежів.
Рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 23 228,94 грн допустив до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звільнений 23 лютого 2022 року, тому середня заробітна плата повинна була б обчислюватись виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, тобто січень 2022 року та грудень 2021 року. Однак, у січні 2022 року та листопаді 2021 року позивач перебував на лікарняному по листку з тимчасової непрацездатності, у зв?язку з чим для розрахунку середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу застосуванню підлягали вересень та жовтень 2021 року. Середньоденна заробітна плата позивача визначається шляхом ділення вказаного загального розміру заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на загальну кількість робочих днів за цей період та становить 1 055,86 грн. Оскільки позивач працював та отримував дохід за період з 02 березня 2022 року до 31 березня 2022 року, зазначений період підлягав виключенню під час розрахунку суми заробітної плати невиплаченої за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2022 року до 19 липня 2024 року. Відповідно, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 367 308,21 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та інших обов`язкових платежів.
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 18 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Брошнівське лісове господарство» задовольнив частково.
Додаткове рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 червня 2024 року змінив, зменшив суму стягнутого з ДП «Брошнівське лісове господарство» в особі правонаступника - філії «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 367 308,21 грн до 228 530,60 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та інших обов`язкових платежів.
Апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 звільнений 23 лютого 2022 року. Тобто, розрахунковим періодом є січень 2022 року та грудень 2021 року.
Згідно з розрахунковими відомостями позивачу за грудень 2021 року за 22 відпрацьовані дні нараховано 16 060 грн, а за січень 2022 року за 12 відпрацьованих днів 6 593,05 грн заробітної плати. У січні 2022 року позивач 8 днів перебував на листку тимчасової непрацездатності.
При цьому, колегія суду вважала, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховується допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Отже, у розрахунковому періоді у позивача є відпрацьований повністю грудень 2021 року та 12 днів січня 2022 року, виплати за які підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку. Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 666,27 грн.
Вимушений прогул позивача тривав з 24 лютого 2022 року до 19 липня 2023 року (за виключенням періоду з 02 березня 2022 року до 31 березня 2022 року), тобто 343 робочих дні.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягав стягненню з відповідача на користь позивача, становить 228 530,60 грн.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про стягнення з ДП «Брошнівське лісове господарство» в особі правонаступника - філії «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 277 133,71 грн.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Суд апеляційної інстанції, розрахувавши середній заробіток за час вимушеного прогулу, не врахував рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2023 року у справі № 350/993/22, яким стягнено невиплачені надбавки за складність та напруженість у праці за період з 01 липня 2021 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 18 400,65 грн.
Таким чином, заробітна плата за грудень 2021 року становила 18 469 грн, а за січень 2022 року - 9 002,05 грн, тому середньоденний заробіток становив 807,97 грн. Отже загальна сума середнього заробітку за вимушений прогул складає 277 133,71 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2025 року від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Зазначає, що апеляційний суд правильно розрахував середній заробіток, взявши грудень 2021 року та січень 2022 року як розрахунковий період для обчислення середнього заробітку позивача у повній відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 507/1435/22.
Разом з тим, зазначена заявником у касаційній скарзі надбавка не була фактично нарахована і виплачена у грудні 2021 року та січні 2022 року, а відновлення надбавки в судовому порядку не створює підстав для ретроспективного коригування середнього заробітку за Порядком № 100, якщо відповідні нарахування у цьому періоді не підтверджені. Отже, рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2023 року у справі № 350/993/22 не змінює обсяг фактично нарахованих виплат у грудні 2021 року та січні 2022 року.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 09 грудня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.
31 грудня 2024 року цивільна справа № 350/325/22 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2026 року призначив справу до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
23 лютого 2022 року на підставі наказу ДП «Брошнівське лісове господарство» від 08 листопада 2021 року № 260, наказу ДП «Брошнівське лісове господарство» від 08 лютого 2022 року № 36 та повідомлення про заплановане вивільнення та припинення трудового договору, ОСОБА_1 , провідного районного мисливствознавця, звільнено з роботи у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 19 липня 2023 року позов задовольнив.
Скасував наказ, виданий головою комісії з припинення ДП «Брошнівський лісове господарство» Безруким Л. І., від 21 лютого 2022 року № 18-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ».
Поновив ОСОБА_1 на посаді провідного районного мисливствознавця з 23 лютого 2022 року.
Стягнув з ДП «Брошнівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішення в частині поновлення на роботі і виплаті середньомісячного заробітку за один місяць допустив до негайного виконання.
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу представника ДП «Брошнівське лісове господарство» задовольнив частково. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року змінив та виклав мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції постанови апеляційного суду.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Справа є малозначною, проте Верховний Суд переглядає оскаржуване судове рішення, оскільки доводи касаційної скарги стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Частиною другою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100, з подальшими змінами та доповненнями.
У пункті 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за попередні два місяці роботи.
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку.
Згідно з абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
З наведеного можна зробити висновок про те, що якщо працівник протягом останніх чотирьох календарних місяців, що передують місяцю, у якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, не відпрацював жодного робочого дня, відсутній розрахунковий період, тому середня заробітна плата в такому випадку обчислюється виходячи з посадового окладу.
Водночас, якщо в розрахунковому періоді є хоча б один повний відпрацьований день, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за такий робочий день (постанови Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справах № 753/12518/22 та № 507/1435/22).
Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнений 23 лютого 2022 року. Тобто, розрахунковим періодом є січень 2022 року та грудень 2021 року.
Згідно з розрахунковими відомостями позивачу за грудень 2021 року за 22 відпрацьовані дні нараховано 16 060 грн, а за січень 2022 року за 12 відпрацьованих днів 6 593,05 грн заробітної плати. У січні 2022 року позивач 8 днів перебував на листку тимчасової непрацездатності.
При цьому, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховується допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Отже, у розрахунковому періоді у позивача є відпрацьований повністю грудень 2021 року та 12 днів січня 2022 року, виплати за які підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку. Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 666,27 грн.
Вимушений прогул позивача тривав з 24 лютого 2022 року до 19 липня 2023 року (за виключенням періоду з 02 березня 2022 року до 31 березня 2022 року), тобто 343 робочих дні.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу апеляційний суд встановив у розмірі 228 530,60 грн.
Суд апеляційної інстанції правильно взяв грудень 2021 року та січень 2022 року для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та встановив, що у позивача є відпрацьовані 22 дня у грудні 2021 року та 12 днів у січні 2022 року.
Проте, колегія суддів не може погодитись з розрахунком середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в повному обсязі з огляду на наступне.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 11 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 березня 2024 року, у справі № 350/993/22 позов ОСОБА_1 до ДП «Брошнівське лісове господарство» про стягнення невиплаченої заробітної плати, здійснення перерахунку компенсації за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди задовольнив частково.
Поновив ОСОБА_1 строк на оскарження наказу ДП «Брошнівське лісове господарство» від 30 червня 2021 року № 139 «Про встановлення доплат, надбавок».
Скасував наказ ДП «Брошнівське лісове господарство» від 30 червня 2021 року № 139 «в частині відміни дії пункту 1.7 наказу від 31 грудня 2020 року № 218 про встановлення ОСОБА_1 - провідному районному мисливствознавцю відділу охорони та захисту лісу, надбавки за складність, напруженість у роботі в розмірі 30 % посадового окладу».
Стягнув з ДП «Брошнівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 невиплачену надбавку за складність, напруженість в роботі у розмірі 18 400,65 грн та 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
У справі № 350/993/22 суд встановив, що згідно з розділом 5 «оплата і нормування праці» колективного договору укладеного між адміністрацією та трудовим колективом працівників ДП «Брошнівське лісове господарство» на 2017-2020 роки визначено перелік видів і гарантованих Галузевою угодою доплат і надбавок до тарифних ставок (окладів), посадових окладів, згідно з додатком 6.
Відповідно до додатку 6 «Перелік та розміри доплат і надбавок до тарифних ставок, окладів і посадових окладів працівників підприємства» передбачено надбавку за складність, напруженість у роботі до 50 % посадового окладу (місячної тарифної сітки, окладу).
Згідно з пунктом 1.7 наказу від 31 грудня 2020 року № 218 т. в. о. директора ДП «Брошнівське лісове господарство» Гончара М. М. «Про встановлення доплат, надбавок», позивачу з 01 січня 2021 року встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі у розмірі 30 % посадового окладу.
Відповідно до витягу з наказу від 30 червня 2021 року № 139 відмінено дію пунктів 1.6, 1.7, 1.14, 1.19 наказу від 31 грудня 2020 року № 218 «Про встановлення доплат, надбавок». Таким чином, наказом від 30 червня 2021 року відмінено пункт щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за складність, напруженість у роботі. При цьому, обґрунтування підстав такої відміни витяг з наказу не містить.
Суд у справі № 350/993/22 виходив з того, що прийняття наказу відповідачем, яким в односторонньому порядку погіршено рівень оплати праці позивача, суперечить вимогам КЗпП України, статті 21 Закону України «Про оплату праці», укладеному колективному договору. При цьому, суд погодився із проведеним розрахунком невиплаченого розміру надбавки позивачем, оскільки такі проведені виходячи із розміру посадового окладу позивача, а доказів неправильного проведеного розрахунку позивачем, відповідач не надав.
Таким чином, у справі, що переглядається, апеляційний суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звернув належної уваги на зазначене рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у справі № 350/993/22, яке набрало законної сили 28 березня 2024 року.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, не надав належної оцінки доводам позивача щодо розміру середнього заробітку, не перевірив належним чином розмір середньоденної заробітної плати позивача (складові заробітної плати за фактично відпрацьовані два місяці, що передували звільненню), та дійшов передчасного висновку, що середньоденний розмір заробітної плати позивача становив 666,27 грн.
Згідно з розрахунковими відомостями позивачу за грудень 2021 року за 22 відпрацьовані дні нараховано 16 060 грн, а за січень 2022 року за 12 відпрацьованих днів - 6 593,05 грн заробітної плати (т. 2, а. с. 20, 21).
При цьому, в зазначений розрахунок не внесено інформації щодо надбавки за складність, напруженість у роботі у розмірі 30 % посадового окладу.
Проте, згідно з пунктом 1.7 наказу від 31 грудня 2020 року № 218 т. в. о. директора ДП «Брошнівське лісове господарство» Гончара М. М. «Про встановлення доплат, надбавок», позивачу з 01 січня 2021 року встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі у розмірі 30 % посадового окладу.
Також, як зазначено вище Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 11 жовтня 2023 року у справі № 350/993/22 скасував наказ ДП «Брошнівське лісове господарство» від 30 червня 2021 року № 139 «в частині відміни дії пункту 1.7 наказу від 31 грудня 2020 року № 218 про встановлення ОСОБА_1 - провідному районному мисливствознавцю відділу охорони та захисту лісу, надбавки за складність, напруженість у роботі в розмірі 30 % посадового окладу». Стягнув з ДП «Брошнівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 невиплачену надбавку за складність, напруженість в роботі у розмірі 18 400,65 грн та 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Отже, позивачу за грудень 2021 року нараховано (з урахуванням надбавки та відпрацьованих 22 дні з окладом 8 030 грн) 18 469 грн (8 030*30%+16 060), а за січень 2022 року (з урахуванням надбавки та відпрацьованих 12 днів з окладом 5 071,58 грн) - 8 114,52 грн (5 071,58*30%+6 593,05).
Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 781,87 грн ((18 469+8 114,52):34 дні).
Вимушений прогул позивача тривав з 24 лютого 2022 року до 19 липня 2023 року (за виключенням періоду з 02 березня 2022 року до 31 березня 2022 року), тобто 343 робочих дні, про що обґрунтовано зазначив апеляційний суд.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 268 181,41 грн (343 робочих днів*781,87 грн).
Враховуючи наведене, постанова апеляційного суду підлягає зміні в частині суми стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки колегія суддів встановила порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена постанова апеляційного суду підлягає зміні в частині суми стягнення з ДП «Брошнівське лісове господарство» в особі правонаступника - філії «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, збільшивши її розмір з 228 530,60 грн до 268 181,41 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та інших обов`язкових платежів.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року в частині суми стягнення з Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» в особі правонаступника - філії «Брошнівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу змінити, збільшивши її розмір з 228 530,60 грн до 268 181,41 грн(двісті шістдесят вісім тисяч сто вісімдесят одна гривня) 41 копійка, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та інших обов`язкових платежів.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. М. Ситнік