ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
23 січня 2026 року 	Справа № 280/9901/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), які полягають у взятті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на військовий облік військовозобов`язаних;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 );
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст.210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і щодо направлення до Національній поліції України звернення №Е1613004 від 16.03.2025 про це порушення;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст.210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку ст.382 КАС України, а саме зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був законно виключений з військового обліку, що підтверджується виданим ТЦК чинним військово-обліковим документом - тимчасовим посвідченням №1/171 від 18.02.2022 з записом про виключення з військового обліку за п.6 ч.6 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з засудженням раніше до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Іншого військово-облікового документу позивачу не видавалось. У червні 2024 зі сторони відповідача і місцевої поліції були вчинені протиправні дії щодо захоплення і викрадення позивача, виключеного з військового обліку, в публічному місці у АДРЕСА_3 , примусової доставки і триманні в приміщенні ТЦК, спроб незаконно поставити без законних правових підстав його на військовий облік, щоб примусово мобілізувати, що ледь не призвело до доведення позивача під час цих протиправних дій до самогубства. Стосовно цих протиправних дій на підставі Ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2025 у справі №463/5046/25 Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Львові внесено до ЄРДР відомості про кримінальне провадження №62025140120000793 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України (викрадення). Події червня 2024 у відношенні позивача зі сторони відповідача і місцевої поліції підтвердились у листі відповідача від 14.05.2025, згідно якого 14.06.2024 позивача було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних. Далі у 2025 році з`ясувалось, що відповідач нібито викликав позивача повісткою, в подальшому відповідач робив в поліцію звернення про неявку позивача по повістці, через що у відношенні позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 було складено протокол про адміністративне порушення №1043 від 19.04.2025. Розгляд справи відбувся 01.05.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_6 , і, з урахуванням наданих позивачем пояснень, провадження у справі про адміністративне порушення було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення по ч.3 ст.210-1 КУпАП, про що 01.05.2025 було прийнято відповідну постанову. Надалі, в процесі з`ясування обставин, чому відповідач робив в поліцію звернення про неявку позивача по повістці, ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 11.05.2025 повідомив, що позивач не являється порушником військового обліку. Однак, з листа ІНФОРМАЦІЯ_8 від 07.06.2025 з`ясувалось, що відповідач дійсно робив в поліцію звернення №Е1613004 від 16.03.2025 як порушника адміністративного правопорушення по ст.ст.210, 210-1 КУпАП, згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з 14.06.2024 позивача було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що було зроблено відповідний запис до Реєстру. Позивач звертався із заявами до відповідача з приводу підстав звернення ТЦК в поліцію через неявку по повістці та правових підстав взяття його на військовий облік, проте на жодне питання не було надано чіткої відповіді. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 всі відомості про ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), які внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що за інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, наявною у день прибуття позивача в ІНФОРМАЦІЯ_9 , останній підлягає призову на військову службу під час мобілізації, жодних обставин для його виключення з військового обліку – не зафіксовано. Натомість, в силу ст. 89 ККУ, станом на 14.06.2024 (дату прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_9 ) позивач не підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки вважається таким, що не має судимості. За інформацією з ЄДРВ позивач станом на 25.11.2025 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 - АДРЕСА_4 , категорія обліку – військовозобов`язаний, підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Вказує, шо в зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII було звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Отже, з 18.05.2024 (дата набрання чинності Законом № 3633-IX) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, є військовозобов`язаними, а частина 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Оскільки станом на день розгляду заяви представника позивача про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення позивача з військового обліку Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено такої підстави для виключення з військового обліку як засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, вказане свідчить про відсутність протиправності дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відповіді на відзив зазначено, що доказом, що позивач був законно виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_11 є чинний виданий цим же ТЦК військово-обліковий документ - тимчасове посвідчення №1/171 від 18.02.2022 з записом про виключення з військового обліку за п.6 ч.6 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з засудженням раніше до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Іншого ВОД йому не видавалось. Відповідач не виконав вимоги Ухвали Суду від 24.11.2025 про витребування всіх відомостей про позивача, які внесені до Реєстру. Для позивача не є можливим отримати відомості з Реєстру про себе з застосунку Резерв+, адже позивач як невійськовозобов`язаний його не встановлював і це не є обов`язковим згідно чинного законодавства, але вищенаведені письмові докази містять посилання на відомості з Реєстру, вони надані від різних ТЦК про одне і теж, тому, вважаю ці докази належними і достатніми. Але, як я вказував у позовній заяві - доказами, що відповідач зробив взяття на облік позивача, є лист ІНФОРМАЦІЯ_8 від 07.06.2025 за яким згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з 14.06.2024 ОСОБА_2 було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що було зроблено відповідний запис до Реєстру. Що стосується станом на 14.06.2024 відсутності обставин для виключення позивача з військового обліку і, що на 14.06.2024 позивач не підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних, то в цій частині відповідач уводить в сторону від суті спору – предметом позову не є підстави того, хто раніше чи зараз виключається з обліку, а хто ні. У позові взагалі не йде мова про якісь вимоги виключити позивача зараз з обліку, адже це вже відбулось ще 18.02.2022, і підстави для цього були і залишаються законними. Діюча з 18.05.2024 редакція п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» про взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян України у спірному випадку не є і не може буде належною підставою поставити позивача на облік знову, адже, якщо буквально переглянути п.2 ч.1 цієї статті, то законодавцем не було передбачено серед підлягаючих взяттю чи поновленню на військовий облік військовозобов`язаних тих, хто був законно до 18.05.2024 виключеним з військового обліку, у тому числі зв`язку з засудженням раніше до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, такої норми закону або категорії осіб там взагалі немає. Так само, є неправильною логіка про розповсюдження подальших змін у законодавстві на події, які законно відбулись у минулому (я про законне виключення з обліку), тим більше, що законодавець не прописав буквально у законодавстві те, про що хибно у відзиві вказує відповідач притягуючи обставини спору до неіснуючих норм законодавства. Що стосується протиправних дій відповідача по направленню звернення №Е1613004 від 16.03.2025 в поліцію, то відповідач ніяких заперечень з цього приводу не подає, що слід сприйняти як визнання позову в цій частині. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_5 у Постанові від 01.05.2025 встановив відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення по ч.3 ст.210-1 КУпАП і цілком обґрунтовано закрив провадження у справі про адміністративне порушення.
У додаткових поясненнях представник позивача наголосив, що законодавцем не було передбачено серед підлягаючих взяттю чи поновленню на військовий облік військовозобов`язаних тих, хто був законно до 18.05.2024 виключеним з військового обліку, у тому числі зв`язку з засудженням раніше до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, такої норми закону або категорії осіб там взагалі не було і немає. При цьому, хоч виключені по засудженню, хоч по віку, хоч по непридатності – це все є одна категорія громадян – виключені з військового обліку, а тому більше невійськовозобов`язані. Відповідно до ч.6 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинного на момент виключення мене з військового обліку) позивач законно був виключений з військового обліку, і не важливо з якої підстави, а отже - позивач має статус особи, яка втратила статус військовозобов`язаного чи резервіста, і цей факт підтверджений його чинним військово-обліковим документом, наданого до суду. Звертає увагу, що нормами чинного законодавства дійсно не передбачено повторного постановлення (зарахування, взяття) на військовий облік осіб, які були у законному порядку виключені з такого обліку. Таких норм також не зазначено і відповідачем. Тому, виключені з військового обліку громадяни не є військовозобов`язаними чи резервістами, а виключення з цього обліку унеможливлює повернення таких осіб на відповідний облік. Таким чином, позивач не може вважатися військовозобов`язаним у розумінні змін з 18.05.2024 до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, позивач не порушував питання повторного його виключення з обліку, адже цей факт вже відбувся, є доведений і визнаний відповідачем. Поряд з цим, відповідачем без жодної переліченої в п.2 ч.1 ст.36 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» чи інших передбачених чинним законодавством підстав знову було взято позивача на облік. Окремо звертає увагу на ту обставину, що предметом спору у цій справі не є вирішення питання ще раз виключення позивача з військового обліку, адже цей факт вже законно відбувся ще 18.02.2022, а предметом спору є: - протиправність дій ТЦК зі взяття позивача на військовому обліку без наявності жодної законної правової підстави; - як наслідок протиправних дій зобов`язати ТЦК видалити відомості з Реєстру про взяття відповідача на облік; - протиправність дій ТЦК з внесення відомостей в Реєстр відомостей про порушення позивачем законодавства і направлення до поліції звернення про це; - як наслідок протиправних дій зобов`язати ТЦК видалити відомості з Реєстру про порушення позивачем законодавства. 
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 18.02.2022, виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 18.02.2022 проставлена відмітка про виключення позивача з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
На запит представника позивача, листом від 11.05.2025 №1159/9/6384 ІНФОРМАЦІЯ_14 повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_15 з 19.04.2025 у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_9 не має можливість перевірити зазначену інформацію. Згідно відомостей ЄДРВ «Оберіг», станом на зараз громадянин ОСОБА_1 не являється порушником військового обліку. 
На запит представника позивача щодо підстав електронного звернення ІНФОРМАЦІЯ_9 до віддділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області щодо доставлення ОСОБА_1 , як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, листом від 14.05.2025 №11718 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що 14.06.2024 військовозобов`язаного ОСОБА_1 було запрошено групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 спільно з працівниками поліції в ІНФОРМАЦІЯ_9 для уточнення облікових даних. Станом на дату скерування відповіді, повідомити запитувану інформацію має можливість лише службова особа ІНФОРМАЦІЯ_16 , оскільки 19.04.2025 ОСОБА_1 було взято на військовий облік у вказаному органі військового управління. 
На запит представника позивача, листом від 07.06.2025 №4825 ІНФОРМАЦІЯ_14 повідомив, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадянина ОСОБА_1 було взято на військовий облік військовозобов`язаних 14.06.2024 ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що була зроблено вдповідний запис до Реєстру. 19.04.2025 ОСОБА_1 було доставлено представниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_10 , як такого, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.03.2025 №Е1613004. Того ж дня ОСОБА_1 було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до Розпорядження начальника ГШ ЗСУ від 06.03.2025 №26654/С.
В матеріалах справи міститься копія постанови №1043 від 01.05.2025 про закриття справи про адміністративне правопорушення, за змістом якої відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19.04.2025 №1043, 10.03.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про моблізаційну підготовку та мобілізацію», абз.3 с.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що на момент розгляду справи відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №10436 від 19.04.2025, складеного відносно ОСОБА_1 , не було отримано від ІНФОРМАЦІЯ_4 , жодного доказу який би підтверджував акт оповіщення про виклик ОСОБА_1 10.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме повістки, розписки про отримання повістки, акту про відмову від отримання повістки тощо. 
Постановою від 01.05.2025 №1043 провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Позивач, не погодившись з діями відповідача, які полягають у взятті позивача на військовий облік військовозобов`язаних, та діями відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Згідно із частиною 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі також Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII, у редакції від 18.05.2024) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону №2232-ХІІ.
Згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що була чинною до 17.05.2024 включно, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з тим, Верховною Радою України 11.04.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон №3633-ІХ).
Так, вищевказаним Законом № 3633-ІХ внесені зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 6 ст. 37 викладено в новій редакції, а саме, зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими, припинили громадянство України, визнані непридатними до військової служби та досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Отже, на теперішній час частина 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Окрім того, згідно з пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок №560), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
З огляду на наведені вище положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачається можливість виключення з військового обліку з підстав того, що особа повинна бути виключена, оскільки вона була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно з абзацами сьомим і дев`ятим пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.
З вищевикладеного слідує, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають усі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. Водночас Закон № 2232-ХІІ не містить обмежень щодо кількості раз, взяття на військовий облік у випадку, якщо особа раніше перебувала на військовому обліку призовників.
Тобто громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників і був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.
Матеріалами справи підтверджено, що 18.02.2022 позивач був виключений з обліку військовозобов`язаних на підставі пп.6 п. 6 ст. 37 Закону №2232-XII (засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину).
Проте, після набрання чинності змін до Закону №2232-XII позивача було поновлено на обліку військовозобов`язаних.
Суд зазначає, що статтею 37 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент виключення позивача військового обліку, було визначено, що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, 18.05.2024 внесено зміни в Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та нова редакція статті 37 вже не містить такої підстави для виключення з військової служби, як виключення громадян України раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Конституційний Суд України в Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Також Конституційний Суд України в Рішенні 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначив, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням.
Позивач не наводить передбаченого Конституцією України права та/або свободи, яке б було «обмежено» внаслідок невнесення відомостей у Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку та взяття на військовий облік. Законне взяття на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод.
У спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами в цій справі правовідносини виникли після 18.05.2024, тобто після набрання чинності Законом України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким внесені відповідні зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У позовній заяві позивачем не наведено обґрунтованих аргументів, які б дозволяли стверджувати, що виключення з військового обліку особи, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, може вважатися саме правом особи, що не може бути скасоване або змінене.
Враховуючи внесення змін та викладення частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в новій редакції, суд вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII, норма якої втратила чинність. Факт виключення позивача з військового обліку на підставі зазначеної норми після внесення змін до статті 37 Закону №2232-XII вже не є тими актуальними відомостями, які мають бути внесені до бази даних Реєстру. Позивач досяг 25 років та не досяг 60 років (граничний вік перебування на службі), підстав для невзяття на військовий облік позивачем не надведено, тому його правомірно взято на військовий облік військовозобов`язаних відповідно до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст.210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі – Положення № 154), відповідно до пункту 2 якого територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.
Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, “Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах”, “Про захист персональних даних” та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; виконують інші функції відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони.
Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2016 року № 1951-VIII (далі - Закон №1951-VІІІ) визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).
Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України (стаття 1 Закону №1951-VІІІ).
Згідно зі статтею 2 Закону №1951-VІІІ основними завданнями Реєстру є:
1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України;
2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період;
3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Пунктами 1 та 2 статті 3 Закону № 1951-VІІІ визначено, що основними засадами ведення Реєстру є: обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1951-VІІІ держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Адміністратор Реєстру обробляє відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів від імені держателя Реєстру. Для цього із складу підпорядкованих йому органів визначаються органи адміністрування Реєстру та органи ведення Реєстру (частина третя статті 5 Закону №1951-VІІІ).
Згідно із частиною п`ятою статті 5 Закону №1951-VІІІ органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; оперативні командування; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя; Центральне управління Служби безпеки України; відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (частина восьма статті 5 Закону №1951-VІІІ).
Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних (частина дев`ята статті 5 Закону №1951-VІІІ).
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1951-VІІІ до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:
1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Статтею 9 Закону №1951-VІІІ передбачено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
2) звертатися в порядку, встановленому розпорядником Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.
Згідно із частиною третьою статті 12 Закону № 1951-VIII персональні та службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів вносяться до бази даних Реєстру у формі запису - сукупності всіх даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачених статтями 7 і 8 цього Закону.
Відповідно до частин другої-третьої статті 13 Закону № 1951-VIII відомості про громадян України, які не є призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, знищуються суб`єктами Реєстру відповідно до Порядку ведення Реєстру, затвердженого держателем Реєстру.
До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.
Пунктом 2 частини першої статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що ведення Реєстру включає: внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами.
Відповідно до положень частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від:
1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;
2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону.
3) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - відомості, зазначені у пунктах 12 і 13 частини першої статті 7 цього Закону;
4) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - відомості, зазначені у пунктах 15 і 15-1 частини першої статті 7 цього Закону;
5) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки, - відомості, зазначені у пунктах 16 і 16-1 частини першої статті 7 цього Закону;
7) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, - відомості, зазначені у пунктах 12, 16-2, 17 частини першої статті 7 цього Закону;
8) органу прокуратури вищого рівня, що організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності і роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, - відомості, зазначені у пункті 18 частини першої статті 7 цього Закону;
9) Державної судової адміністрації України - відомості, зазначені у пунктах 11, 19 частини першої статті 7 цього Закону;
10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;
11) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, - відомості, зазначені у пункті 31 частини першої статті 7 цього Закону;
12) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей ветеранів та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - відомості, зазначені у пункті 22 частини першої статті 7 цього Закону;
13) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, - відомості, зазначені в пункті 29 частини першої статті 7 цього Закону;
14) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, - відомості, зазначені у пункті 30 частини першої статті 7 цього Закону;
15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;
16) центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, - відомості, зазначені у пункті 28 частини першої статті 7 цього Закону;
17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;
18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
Таким чином, за змістом вищенаведених норм, у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів має відображатись повна та дійсна інформація щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, для забезпечення ведення військового обліку громадян України. Органи адміністрування Реєстру, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зобов`язані вносити до Реєстру інформацію щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі і інформацію про проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи), а також проводити актуалізацію цієї інформації у разі її зміни.
При цьому, у разі наявності в Реєстрі неактуальних даних чи таких, що не відповідають дійсності, особа, яка не погоджується із такими даними, та має намір актуалізувати їх, звертається до органу ведення Реєстру із заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Судом установлено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_17 01.05.2025 винесено постанову №1043 про закриття справи про адміністративне у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
З матеріалів справи встановлено, що позивача переведено з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_18 . 
Тобто, станом на дату звернення до суду із позовом та станом на дату ухвалення судового рішення в даній справі ІНФОРМАЦІЯ_19 є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та забезпечує актуалізацію бази даних, зокрема, щодо позивача.
Відтак, виявивши невідповідність даних стосовно себе в Реєстрі призовників, позивач може звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_17 , як органу ведення Реєстру, із мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе та виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити (видалити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст.210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова