П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/948/25 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
02 грудня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Решкатюк Л.O.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Рябоконя Р.П.,
представника відповідача: Козубея Р.Р.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 23.12.2024 року №1485-ОС "Про скасування наказу", яким скасовано наказ ректора від 19.12.2024 року №1464 "Про особовий склад", зобов`язання вчинити дії.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 18.09.2025 в задоволенні позову відмовив. Суд приходить до висновку, що видання наказу №1464-ОС від 19.12.2024 року про продовження військової служби ОСОБА_1 було передчасним та не відповідало вимогам пункту 7-2 Глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Встановлення дій, які містять ознаки непокори та зміна правової кваліфікації дій ОСОБА_1 з частини четвертої статті 408 КК України на частину четверту статті 402 КК України виключила можливість застосування до нього зазначеної норми як підстави для продовження військової служби.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами скарги зазначає, що наказ від 19.12.2024 року №1464-ОС був виданий за наявності правових підстав, тому що на дату його видання правова кваліфікація кримінального провадження №62022050030000179 вже була змінена з частини 4 статті 408 КК України на частину 4 статті 402 КК України, тому не стосувалася самовільного залишення військової частини чи дезертирства, а відтак підпадала під дію пункту 7-2 Глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", отже була підставою для продовження військової служби позивача та поновлення пільг.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що жодної протиправності в діях посадових осіб Національної академії не має, оскільки Національною академією доведено факти законності та правомірності видання наказу ректора Національної академії від 23.12.2024 року №1485-ОС «Про скасування наказу». Керівництво Національної академії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без змін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького.
Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького від 11.04.2022 року №292-ОС позивачу призупинена військова служба, дія контракту про проходження військової служби та виплата грошового і здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення. Підставою призупинення слугував витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №62022050030000179 від 10.04.2022.
21 листопада 2024 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення зміни до глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо умов продовження військової служби під час дії воєнного стану окремим категоріям військовослужбовців", яким доповнено Главу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Цим Законом запроваджено правовий механізм продовження військової служби окремим категоріям військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину або дезертирували, однак добровільно повернулись для подальшого проходження служби, без необхідності наявності вироку суду чи закриття кримінального провадження.
Відповідно до зазначених норм, 17.12.2024 позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про продовження військової служби.
На підставі поданої заяви та рапорту про прибуття, наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 19.12.2024 року №1464-ОС позивачу було продовжено військову службу та дію контракту, а також поновлено пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.
Надалі, листом Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону №52/1-7994ВИХ-24 від 23.12.2024 року повідомлено, що у кримінальному провадженні №62022050030000179 від 10.04.2022 щодо ОСОБА_1 правову кваліфікацію змінено з частини 4 статті 408 КК України на частину 4 статті 402 КК України. Обвинувальний акт 07.06.2024 направлено до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська, де триває судовий розгляд.
На підставі вказаного листа, ректором Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького прийнято наказ №1485-ОС від 23 грудня 2024 року яким скасовано наказ ректора від 19 грудня 2024 року №1464-ОС "Про особовий склад".
Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся з даним позовом до суду.   
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.
Порядок призупинення військової служби визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009 (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу).
На підставі пункту 48-1 Положення № 1115/2009 для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пунктом 48-2 Положення №1115/2009 визначено, що військова служба для військовослужбовців призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв, повідомлень начальників органів Держприкордонслужби про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 48-3 Положення №1115/2009 військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу.
Тобто, частина 2 статті 24 Закону № 2232 та пункт 48-1 Положення № 1115/2009 носять імперативний характер, чітко визначають дії і не допускають відхилень від цих дій та будь-яких умов, а саме: призупинення, звільнення з військової служби для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби.
З матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення наказу від 11.04.2022 №292-ОС слугував витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №62022050030000179 від 10.04.2022 за змістом якого командир НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України капітан першого рангу ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану самовільно залишив місце служби місце дислокації НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України у АДРЕСА_1 .
Наведені обставини та правомірність прийнятого наказу від 11.04.2022 №292-ОС встановлені рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №560/9158/24, яке набрало законної сили 20.05.2025.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Поряд з цим, 21 листопада 2024 року за № 4087-IX прийнято Закон України "Про внесення зміни до глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо умов продовження військової служби під час дії воєнного стану окремим категоріям військовослужбовців", який набрав законної сили 29.11.2024.
Так, у відповідності до Закону № 4087-IX Главу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" доповнено пунктом 7-2 такого змісту: "7-2. Установити, що: 1) військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини чи місця проходження служби або дезертирували до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо умов продовження військової служби під час дії воєнного стану окремим категоріям військовослужбовців" від 21 листопада 2024 року № 4087-IX і військову службу яких призупинено та які добровільно прибули не пізніше 1 січня 2025 року до відповідних військових частин (місць проходження військової служби), визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, і висловили готовність продовжити військову службу, командир (начальник) військової частини не пізніше 72 годин з дня їх прибуття до військової частини чи місця проходження служби продовжує відповідно військову службу, дію контракту, а також поновлює виплату грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення. З моменту продовження військової служби таким військовослужбовцям поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України; 2) у день продовження військової служби військовослужбовцям, зазначеним у підпункті 1 цього пункту, командир (начальник) військової частини інформує у письмовій формі про таке продовження орган досудового розслідування та відповідний орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; 3) факт відкриття кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтями 407 і 408 Кримінального кодексу України, стосовно військовослужбовця, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, не є підставою для відмови у продовженні йому військової служби та дії контракту; 4) військовослужбовцям, зазначеним у  підпункті 1 цього пункту, з дня прийняття командиром (начальником) військової частини рішення про призупинення військової служби до дня її продовження виплата недоотриманого грошового, здійснення недоотриманого продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством України для військовослужбовців, не здійснюються. 
Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини чи місця проходження служби до набрання чинності Законом № 4087-IX і військову службу яких призупинено та які добровільно прибули не пізніше 1 січня 2025 року до відповідних військових частин (місць проходження військової служби), та іншими військовими формуваннями, і висловили готовність продовжити військову службу, командир (начальник) військової частини продовжує відповідно військову службу, дію контракту.
Як встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького від 19.12.2024 року №1464-ОС "Про особовий склад" слугувало прибуття ОСОБА_1 до академії 17.12.2024 року, подання ним заяви про продовження військової служби та наявність витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №62022050030000179 від 10.04.2022 року, в якому правопорушення кваліфікувалося за частиною 4 статті 408 КК України.
Проте, з листа Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону №52/1-7994ВИХ-24 від 23.12.2024 року, який надійшов до академії за вхідним №13922-24-Вх, 13.12.2023 року встановлено, що у зазначеному кримінальному провадженні слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, було прийнято постанову про зміну правової кваліфікації з частини 4 статті 408 КК України на частину 4 статті 402 КК України. 07.06.2024 обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні було скеровано до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська.
При цьому, пункт 7-2 Глави ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу», запроваджений Законом №4087-IX від 21.11.2024, має спеціальний характер та встановлює виключні умови для продовження військової служби лише тим військовослужбовцям, які до набрання чинності зазначеним законом самовільно залишили військову частину або місце проходження служби чи дезертирували, але добровільно прибули до відповідної військової частини не пізніше 01.01.2025 року та висловили готовність продовжити військову службу.
Ключовим юридичним критерієм застосування цієї норми є встановлення факту самовільного залишення військової частини або місця служби, дезертирства та наявність у кримінальному провадженні правової кваліфікації дій військовослужбовця за статтею 407 або статтею 408 КК України.
Разом з тим, на момент прийняття наказу №1464-ОС від 19.12.2024, у кримінальному провадженні №62022050030000179, відповідно до постанови слідчого від 13.12.2023 року, дії ОСОБА_1 перекваліфіковані на частину 4 статті 402 КК України - тобто непокору.
Натомість, суд першої інстанції помилково вважав що дії, які містять ознаки непокори та їх правова кваліфікація за статтею 402 Кримінального кодексу України не передбачає можливість продовження військової служби за умовами визначеними пунктом 7-2 Закону №4087-IX.
Так, на момент видання наказу №1464-ОС стосовно позивача було наявне кримінальне провадження стосовно дій, які містять ознаки непокори та кваліфіковані за частиною 4 статті 402 КК України, що не є кваліфікуючою ознакою не застосування положень пункту 7-2 Закону №4087-IX  для продовження ОСОБА_1 військової служби і дії контракту в порядку, визначеному цією нормою.
Та обставина, що пункту 7-2 глави XII Закону № 4087-IX передбачає можливість поновлення військової служби та дії контракту лише щодо військовослужбовців, відносно яких здійснюється досудове розслідування за ст. ст. 407, 408 КК України не означає, що військову службу не можна поновлювати іншим категоріям військовослужбовців, відносно яких проводиться досудове розслідування за іншими статтями КК України.
Зокрема, ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» взагалі не передбачає можливості зупинення військової служби військовослужбовцями відносно яких провадиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
Відповідно, з моменту перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 408 КК на ч. 4 ст. 402 КК України, останній підлягав поновленню на військовій службі і в дії контракту як такий, відносно якого підстави, визначені ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» припинили своє існування.
Відповідно, відповідачем правомірно поновлено правове становище ОСОБА_1 та трудові відносини з останнім, шляхом видання наказу № 1464-ОС.
Та обставина, що пункт 7-2 глави XII Закону № 4087-IX не передбачає процедуру поновлення військової служби та дії контракту відносно військовослужбовців, діяння яких кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України не є визначальною, оскільки правове становище ОСОБА_1 підлягало відновленню в відносинах проходження служби.
Таким чином, оскільки Закон № 4087-IX не містить чіткої норми щодо поновлення військової служби та дії контракту щодо військовослужбовців, дії яких кваліфіковані за іншими, ніж ст. ст. 407, 408, статтями Кримінального кодексу України, тобто такі відносини не врегульовані, застосуванню підлягає норма, яка регулює подібні за змістом процедурні положення, такою нормою є п. 7-2 глави XII Закону № 4087-IX.
Відтак, поновлення позивача на службі та відновлення дії контракту відбулося з легітимною метою та цілком законно.
Крім того, вищезазначений лист прокуратури не являється тим документом, який в імперативному порядку зобов`язує керівника вживати заходів до припинення військової служби, дії контракту, пільг та соціальних гарантій військовослужбовця. 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції приходить до помилкового висновку, що видання наказу №1464-ОС від 19.12.2024 року про продовження військової служби ОСОБА_1 було передчасним та не відповідало вимогам пункту 7-2 Глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відтак, можна зробити висновок, що з урахуванням відсутності норми щодо зупинення військової служби військовослужбовцям, що вчинили дії, кваліфіковані як непокора (ч. 4 ст. 402 КК), що законодавець переслідує мету продовження служби усіма військовослужбовцями незалежно від кримінально-правової кваліфікації дій останніх органом досудового розслідування чи прокуратурою.
Тобто, наказ від 19.12.2024 року №1464-ОС був виданий за наявності правових підстав, тому що на дату його видання правова кваліфікація кримінального провадження №62022050030000179 вже була змінена з частини 4 статті 408 КК України на частину 4 статті 402 КК України, тому не стосувалася самовільного залишення військової частини чи дезертирства, а відтак підпадала під дію пункту 7-2 Глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", отже була підставою для продовження військової служби позивача та поновлення пільг.
Саме тому, скасування відповідачем законного та правомірного наказу № 1464-ОС від 19.12.2024 не відповідає принципам законності та верховенства права, а відтак оскаржуваний наказ № 1485-ОС від 23.12.2024 є протиправним та підлягає скасуванню, а правове становище позивача – відновленню.
У зв`язку з викладеним, наявні підстави для скасування наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 23.12.2024 року №1485-ОС "Про скасування наказу", яким скасовано наказ ректора від 19.12.2024 року №1464 "Про особовий склад".
З метою належного захисту прав ОСОБА_1 колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького продовжити військову службу, дію контракту, а також поновити виплату грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, встановлених законодавством України для військовослужбовців, капітану 1 рангу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 19 грудня 2024 року.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315  КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 23 грудня 2024 року № 1485-ОС «Про скасування наказу», яким скасовано наказ ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 19 грудня 2024 року № 1464 «Про особовий склад».
Зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького продовжити військову службу, дію контракту, а також поновити виплату грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, встановлених законодавством України для військовослужбовців, капітану 1 рангу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 19 грудня 2024 року.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2025 року 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.