УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 752/10665/23
провадження № 61-3827ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд) - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», третя особа - постачальник послуг комерційного обліку «Yasno», про негайне виконання рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг,
постановив ухвалу про таке:
1.            ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - відповідач), третя особа - постачальник послуг комерційного обліку «Yasno», в якій просить ухвалити судове рішення про:
негайне виконання відповідачем сплаченої користувачем за двостороннім договором послуги приєднання вузла комерційного обліку (електроустановки) розташованого у приміщенні користувача, до системи електромережі ОСР зі встановленням потужності силових вимикачів на кожний ЗКО для квартири АДРЕСА_1 , згідно з нормами встановленими державним регулятором для таких об`єктів;
негайне виконання відповідачем сплаченої користувачем послуги монтажу на вузол КО користувача (розташований у приміщенні) придбаних у ППКО «YASNO» нових ЗКО «GAMA-100» і «GAMA-300» зі збереженням захисних контрольних пломб виробника;
негайне забезпечення двостороннього договірного функціонування електропостачання ОСР та комерційного обліку спожитої електричної енергії ППКО із безперешкодним підключенням в систему контрольного устаткування ЛУЗОД, належного користувачу; 
ввідний силовий електропровід, що надається користувачем для монтажу на опору, що належить користувачу (в межах приватної ділянки), від опори відповідача  вважати приватною власністю користувача.
2.           Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення її недоліків. Суд зазначив, позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК), а саме не містить:
повне найменування (для юридичних осіб) відповідача та третьої особи, їх зареєстроване місцезнаходження та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, їх відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
у позовній заяві не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав;
до позовної заяви не додано докази, що свідчать про ціну позову за вимогу майнового характеру, 
докази про сплату судового збору за вимогу майнового характеру та копії всіх документів, що додаються до позовної заяви для відповідача та третьої особи.
Суд роз`яснив позивачу строк та порядок виконання вимог ухвали та попередив про наслідки у випадку її невиконання.
3.           Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачу. 
4.           Ухвала мотивована тим, що 16 квітня 2024 року позивачу вручено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Станом на день постановлення ухвали та у встановлений судом строк ОСОБА_1 недоліки позовної заяви не усунув, тому позовну заяву слід визнати неподаною та повернути позивачу.
5.            ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу.
6.           Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року залишено без змін.
7.           Апеляційний встановив, що:
ухвалу суду першої інстанції від 10 квітня 2024 року позивач отримав 16 квітня 2024 року;
29 квітня 2022 року позивач подав клопотання про продовження розгляду справи, в якому уточнив, що предметом спору не є вимоги про визнання права власності, а також пояснив неможливість зазначити ціну позову, також в клопотанні запевнив суд, що він не подавав іншого позову з аналогічними вимогами, вказав, що він вважає недоцільним надавати для відповідача та третьої особи долучені ним до позову докази, так як вони є в їх розпорядженні, повідомив суд, що відповідач та третя особа не надавали йому інформацію про ідентифікаційний код, зареєстроване місце їх знаходження та інші відомості, які суд просив зазначити, а також просив суд вважати документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 268,40 грн як належний для руху позовної заяви;
позивач є споживачем і звернувся за захистом порушеного права як споживач послуг, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Посилання суду на те, що позовна заява містить вимогу майнового характеру про визнання права власності на ввідний силовий електропровід не відповідає змісту позовної заяви. З урахуванням роз`яснень наданих позивачем у клопотанні, позивач просить врахувати його думку про належність користувачу прав на такий провід при вирішенні інших позовних вимог;
позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК, оскільки в позовній заяві дійсно не зазначено повне найменування відповідача та третьої особи, їх місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
позивач не надав до суду першої інстанції копії всіх документів, які він долучив до позовної заяви, для відповідача та третьої особи;
зі змісту наданого клопотання позивача встановлено, що він не вважав за необхідне усувати такі недоліки, оскільки інформація про юридичних осіб, яку просив зазначити суд, була наявна в матеріалах справи, а долучені ним документи були в розпорядженні відповідача та третьої особи;
доводи позивача про те, що йому відповідач та третя особа не повідомляли інформацію, яка має бути зазначена в позові, не відповідають дійсності. З долучених позивачем документів вбачається, що така інформація у листах, які отримував позивач від відповідача, є на а. с. 17, а щодо третьої особи на а. с. 22. Тобто позивач при складанні позову мав можливість дотриматись вимог закону, які ставляться до змісту позовної заяви;
апеляційним судом встановлено та позивачем не заперечується, що ним не було надано суду копій документів, які він приєднав до позову для інших учасників справи;
посилання позивача на те, що вказані документи є в розпорядженні відповідача та третьої особи, є недоведеним припущенням;
так, не доведено, що клопотання, адресовані відповідачу, надсилались третій особі. Відсутні також підстави вважати, що у відповідача і третьої особи наявні свідоцтво про право на спадщину, витяг з Державних реєстрів та технічний паспорт на садовий будинок, свідоцтва про смерть. Відсутні також підстави вважати, що рахунки на послуги та підключення, які формувались відповідачем, також були у розпорядженні третьої особи;
апеляційним судом встановлено, що недоліки, щодо змісту позовної заяви, а також недоліки з приводу невиконання вимог статті 177 ЦПК не були усунуті, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач не усунув всі недоліки, не спростовується матеріалами справи та поясненнями самого позивача;
доводи позивача про те, що судді, які передавали справу до іншого суду за підсудністю, не зазначали про будь-які недоліки, не спростовують вищенаведених висновків, оскільки, вирішуючи питання про передачу позовної заяви до іншого суду, суд вважав, що він є неповноважним, а тому і не аналізував позовну заяву на предмет її відповідності Закону;
та обставина, що апеляційним судом такі ухвали в подальшому були скасовані, і справу було передано для розгляду до Голосіївського районного суду, не позбавляла права суддю, якому було передано на розгляд позов позивача в квітні 2024 року, перевірити позовну заяву, що надійшла судді в провадження, на предмет її відповідності вимогам Закону;
не зазначення в позовній заяві відомостей про відповідача та третю особу, які вимагаються пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК, та невиконання вимог статті 177 ЦПК у відповідності до вимог статті 185 ЦПК надавали суду підстави для визнання поданої позивачем позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві. Тому такий висновок суду першої інстанції є правильним.
8.           24 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року
9.           Касаційна скарга мотивована тим, що:
оскаржені судові рішення прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права;
апеляційний суд не звернув увагу на зволікання суддею першої інстанції щодо строків прийняття позовної заяви;
позивач не пред`являв вимогу майнового характеру, спір стосується захисту прав споживача;
матеріали позовної заяви містили ідентифікаційний номер відповідача та третьої особи на бланкових формулярах, тому була безпідставною вимога суду щодо їх зазначення;
позовна заява згідно з частиною третьою статті 175 ЦПК містить зазначені у матеріалах справи: повне найменування відповідача та третьої особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, їх номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса та адреса електронної пошти;
позивач впевнений, що ненадані до суду першої інстанції копії всіх документів для відповідача та третьої особи, які він долучив до позовної заяви, за фактом знаходження їх у повному обсязі у розпорядженні відповідача і третьої особи - є зайвим, а тому недоцільним;
тобто, зазначаючи такі недоліки, суд діяв усупереч відповідним вимогам статей 175, 177 ЦПК. За змістом поданого клопотання позивача зрозуміло, що він не вважав за необхідне виконувати такі вимоги судді першої інстанції, оскільки інформація про юридичних осіб, яку вимагав зазначити суд, була наявна у матеріалах справи, а долучені ним документи були у розпорядженні відповідача та третьої особи;
позивач при складанні позову дотримався вимог закону, які ставляться до змісту позовної заяви і навіть у скрутному обмеженні можливостей, незаконно спричинених відповідачем, як то абсолютне і багаторічне знеструмлення помешкання позивача, яке призвело до унеможливленості звичайного доступу до інформації, виконав всі вимоги до оформлення позовної заяви і надав суду всю необхідну інформацію щодо ідентифікації відповідача і третьої особи (що була актуальною на час отримання її у вищезгаданих офісах) наявна у справі;
позивач не заперечує, що не надавав суду копій документів для інших учасників справи, які він приєднав до позову. При цьому посилання позивача на те, що вказані документи є у розпорядженні відповідача та третьої особи, є абсолютно доведеним фактом.
10.        Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, які станом на день постановлення ухвали усунуті. 
11.        Разом з цим, позивач просить поновити строк на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що 10 лютого 2025 року отримав повний текст оскарженого судового рішення. До скарги додано конверт з відміткою АТ «Укрпошта».
12.        Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить про те, що оскаржувану постанову позивачу вручено 10 лютого 2025 року, скаргу подано 24 березня 2025 року протягом тридцяти днів з моменту його вручення, строк пропущений за поважних причин. Тому суд на підставі частини першої статті 390 ЦПК поновлює його.
13.        Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої та шостої статті 394 ЦПК.
14.        Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 13) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
15.        Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, є такі.
16.        Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК гарантовано право на судовий захист, яке реалізується особою шляхом подання заяви до суду, форма та зміст якої визначаються процесуальним законом.
17.        Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці звертає увагу на те, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право на подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Європейський суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).
18.        Далі Верховний Суд звертає увагу на те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК). 
19.        Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК та іншими законами України, якими встановлено зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
20.        Вимоги до позовної заяви визначено статтею 175 ЦПК.
21.        У частині першій статті 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
22.        Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.
23.        В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частини 2 статті 185 ЦПК).
24.        Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
25.        Частиною третьою статті 185 ЦПК, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконав вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
26.        Апеляційний суд встановивши, що при поданні позовної заяви позивач не виконав вимоги ЦПК щодо зазначення в позовній заяві відомостей про відповідача та третю особу, які вимагаються пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК, та невиконання вимог статті 177 ЦПК, погодився з поверненням судом першої інстанції позовної заяви.
27.        Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що позивач є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» і звернувся за захистом порушеного права як споживач послуг, а тому звільнений від сплати судового збору. Проте, позивач не виконав вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК, при поданні позовної заяви. Недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду першої інстанції від 10 квітня 2024 року, не усунув. За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК та підлягає поверненню.
28.        У доводах касаційної скарги позивач, посилаючись на порушення ЦПК, вказує про те, що він не вважає підставою для повернення позовної заяви те, що ним не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти та щодо позовної заяви не додано копій доданих до неї документів, що свідчить про необґрунтованість вимог касаційної скарги.
29.        Касаційний суд враховує, що як суд першої, так і апеляційної інстанцій роз`яснили позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
30.        Верховний Суд також зазначає, що закріплення в ЦПК вимог до форми позовної заяви (стаття 175 ЦПК) та наслідків її недотримання (статті 185 ЦПК), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведених процесуальних правил відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадам (принципам) цивільного судочинства, зокрема таким як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).
31.        Таким чином, встановлені цивільним процесуальним законодавством вимоги до заяви та підстави для її повернення у зв`язку із невідповідністю формі передбачені законом, ґрунтуються на його нормах і слугують меті здійснення правосуддя, що не є протиправним обмеженням доступу до суду.
32.        Повернення позовної заяви не перешкоджає можливості звернення до суду з дотриманням встановленої ЦПК процедури та форми.
33.        З огляду на наведене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21  травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.                 Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 21  травня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 січня 2025  року.
 
2.                 Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21  травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025  року у справі № 752/10665/23.
 
3.                 Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     П. І. Пархоменко
                 Д. А. Гудима 
                                                                                                           Є. В. Краснощоков