Справа № 462/6374/23 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3027/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання недієздатним батька – ОСОБА_3 , встановлення над ним опіки та призначення опікуна,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним батька – ОСОБА_3 , встановлення над ним опіки та призначення опікуна.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його батьком, з яким вони спільно проживають в квартирі АДРЕСА_1 .
Його батько є людиною з інвалідністю II групи загального захворювання безтерміново, йому дозволена лише легка праця під стороннім контролем в домашньому господарстві, він обмежений в самообслуговуванні, здатності до спілкування та контролювання своєї поведінки, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійного контролю з боку сторонніх осіб.
Після закінчення курсу лікування у стані ОСОБА_3 не спостерігається вираженої позитивної динаміки, в клінічній картині домінують прояви психоорганічного синдрому з вираженими емоційно-вольовими порушеннями.
В соціально-побутовому житті ОСОБА_3 не спроможний самостійно вести соціальне та побутове життя, потребує опіки з метою захисту його особистих немайнових та майнових прав, а він погоджується бути опікуном батька, з яким проживає.
З наведених підстав просив:
-визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , недієздатним з моменту набрання законної сили рішенням суду;
-встановити опіку та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку.
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено на орган опіки та піклування – Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., який проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Встановлено строк дії рішення в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в 2 (два) роки з дня набрання рішенням законної сили.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуна оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є людиною з інвалідністю II групи безтерміново за станом здоров`я потребує постійного контролю з боку сторонніх осіб, є обмеженим до самообслуговування, здатності спілкування та контролювання своєї поведінки, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійної сторонньої допомоги та нагляду.
При призначенні опікуна обов`язково повинні враховуватися приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечують нормальне життєзабезпечення підопічного.
Чинне законодавство не містить окремих деталізованих вимог до подання органу опіки та піклування, а в оскаржуваному рішенні суду не зазначено, яким саме нормам закону не відповідає подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В оскаржуваному рішенні суду не наведено обставин, що виключають можливість призначення опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його сина ОСОБА_1 , який фактично здійснює догляд за недієздатним батьком після смерті матері, тобто з грудня 2022 року.
Відмова у призначенні опікуном заявника негативно вплине на недієздатного, враховуючи тісний зв`язок між ними.
В той же час, відсутні інші особи, які б виявляли бажання бути опікуном недієздатного ОСОБА_3 .
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 в частині призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що психічний стан ОСОБА_3 погіршився ще у 2011 році, другу групу інвалідності йому встановлено у 2019 році, відтак він хворіє протягом тривалого часу, а заявник виявив бажання стати опікуном свого батька лише під час проведення загальної мобілізації, оголошеної у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, відтак відсутні підстави для призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .
З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з наступних мотивів.
Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом (ч. 2 ст. 39 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
Згідно з ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з довідкою № 2173 від 21 серпня 2023 року, виданою ЛКП «Сигнівка», ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно з актами обстеження від 21 серпня 2023 року, від 14 травня 2024 року та від 19 грудня 2025 року, складеними комісією ЛКП «Сигнівка» в складі: економіста Дідух С.В., майстрів дільниць ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , комісією встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Випискою-епікризом з історії хвороби № 446В/2010 підтверджується, що з 30 липня 2010 року по 27 серпня 2010 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» з діагнозом: F31.20 біполярний афективний розлад, епізод манії з психотичними симптомами, які відповідають настрою.
З 04 лютого 2011 року по 20 вересня 2011 року та з 13 жовтня 2011 року по 18 листопада 2011 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у КНП ЛОР «Львівський клінічний психоневрологічний диспансер» з діагнозом: F31.1 біполярний афективний розлад, епізод манії без психотичних симптомів, що підтверджується виписками з історії хвороби №82В/2011 та № 584В/2011.
З 29 червня 2012 року по 12 липня 2012 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у КНП ЛОР «Львівський клінічний психоневрологічний диспансер» з діагнозом: F31.0 біполярний афективний розлад, гіпоманіакальний епізод, що підтверджується випискою-епікризом з історії хвороби № 366В/2012.
З 15 серпня 2013 року по 17 серпня 2013 року та з 24 жовтня 2013 року по 19 листопада 2013 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у КНП ЛОР «Львівський клінічний психоневрологічний диспансер» з діагнозом: F31.21 біполярний афективний розлад, маніакальний епізод з психотичними симптомами, які не відповідають настрою, що підтверджується виписками-епікризами з історії хвороби №486В/2013 та №626В/2013.
З 19 серпня 2013 року по 03 жовтня 2013 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у КНП ЛОР «Львівський клінічний психоневрологічний диспансер» з діагнозом: F31.2 біполярний афективний розлад, маніакальний епізод з психотичними симптомами, що підтверджується випискою-епікризом з історії хвороби №491В/2013.
Наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого підтверджується, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Львівський клінічний психоневрологічний диспансер» з повним діагнозом: F31.31 біполярний афективний розлад, змішаний тип, континуальний перебіг, нестійка ремісія на фоні виражених психоорганічних змін у вигляді вираженого психоорганічного синдрому з наростаючим недоумством та вираженими емоційно-вольовими розладами (ініціальний етап хвороби Піка) з вираженою та стійкою соціально-трудовою дезадаптацією, з 26 квітня 2014 року по 24 травня 2014 року, з 06 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року, з 06 жовтня 2015 року по 13 листопада 2015 року, з 19 квітня 2016 року по 23 травня 2016 року, з 13 вересня 2016 року по 10 листопада 2016 року, з 20 квітня 2017 року по 19 травня 2017 року, з 20 вересня 2017 року по 18 жовтня 2017 року, з 17 квітня 2018 року по 27 квітня 2018 року, з 03 квітня 2019 року по 15 травня 2019 року.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 296770 від 14 листопада 2019 року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності загального захворювання безтерміново.
Згідно з висновком лікарської комісії КНП ЛОР «Львівський клінічний психоневрологічний диспансер» № 1426 від 10 листопада 2023 року ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з висновком експерта № 1351 від 13 грудня 2023 року, складеним Львівською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», за результатами судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним стійким психічним розладом у формі змішаної деменції, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки. 
06 червня 2024 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради надано подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 у разі визнання його недієздатним.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
За підпунктом 4 пункту б) частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.
Згідно із статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною першою статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Стаття 64 ЦК України передбачає, що опікуном чи піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
Як вбачається з подання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради опікунська рада при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради вважає доцільним призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою з інвалідністю IІ групи загального захворювання, який страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі змішаної деменції, не можу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки.
Обґрунтовуючи доцільність призначення опікуном саме ОСОБА_1 , орган опіки та піклування встановив, що  ОСОБА_1 відповідає передбаченим законодавством вимогам до опікуна, проживає разом з ОСОБА_3 , а інших повнолітніх родичів, які б могли виконувати обов`язки опікуна, ОСОБА_3 не має
У свою чергу рішення органу опіки та піклування є дорадчим документом і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано та/або не рекомендовано призначити опікуном, адже такому документу може бути надана оцінка в сукупності з іншими доказами у справі судом при вирішенні по суті питання про призначення опікуном/співопікуном.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2025 року у справі № 587/3140/23.
Задовольняючи частково вимоги заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним, суд врахував, окрім іншого, висновок № 1351 від 13 грудня 2023 року Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», з якого вбачається, що ОСОБА_1 страждає стійким хронічним психічним розладом у формі змішаної деменції, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. 
Аналіз змісту частини 1 статті 300 ЦПК України свідчить про те, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, одночасно встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.
Отже, при ухваленні рішення суду про визнання особи недієздатною обов`язком суду є встановити над цієї особою опіку і призначити їй опікуна.
Згідно з довідкою № 1115 від 13 травня 2024 року, виданою КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на наркологічному обліку в медичному центрі не перебуває.
Довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 334968 від 29 квітня 2024 року підтверджується, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психіатричні, в тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання опіки над недієздатною особою відсутні.
Висновком про стан здоров`я № 335001 від 29 квітня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я може бути опікуном недієздатної особи.
Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 26 квітня 2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. 
З огляду на наведе, ОСОБА_1 може здійснювати обов`язки опікуна щодо догляду за батьком ОСОБА_3 .
Оскільки дружина недієздатного ОСОБА_1 померла, крім сина, який виявив намір бути опікуном недієздатного батька, у нього є ще дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Переглядаючи в касаційному порядку рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 462/6374/23, Верховний Суд звернув увагу, що під час перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не встановив особу дочки недієздатного ОСОБА_1 (відносно якої докази в матеріалах справи відсутні), не з`ясував питання щодо можливості вказаної особи здійснювати повноваження опікуна недієздатного ОСОБА_3 та щодо наявності у неї згоди бути опікуном, дійшовши передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .  
На виконання вказівки Верховного Суду судом апеляційної інстанції допитано в якості свідка ОСОБА_8 з метою з`ясування наявності у неї можливості здійснювати повноваження опікуна недієздатного ОСОБА_3 . 
Надаючи показання, ОСОБА_7 повідомила суд апеляційної інстанції про те, що вона здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, спільно з батьком не проживає, у зв`язку з чим не може виконувати обов`язки опікуна недієздатного батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, повідомила суд про те, що недієздатний батько постійно перебуває під опікою її брата, ОСОБА_1 , з яким проживає.
При цьому, ОСОБА_8 із заявою про призначення її опікуном не зверталася, доглядаючи за дитиною, не зможе в повній мірі надавати опіку недієздатному батькові, у зв`язку з чим не заперечує щоб опікуном над її батьком був призначений її брат ОСОБА_1 , а відтак призначення її опікуном не відповідатиме інтересам недієздатного ОСОБА_3 . 
За наведених обставин, серед родичів першого ступеня спорідненості недієздатного ОСОБА_3 лише ОСОБА_1 , який звертався із заявою про призначення його опікуном, належним чином зможе виконувати обов`язки опікуна.
Дійшовши до висновку, що бажання ОСОБА_1 бути призначеним опікуном недієздатного ОСОБА_3 є способом ухилення від мобілізації під час дії в державі воєнного стану, суд не врахував, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Жодними наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою щодо призначення його опікуном недієздатного батька пов`язане з намаганням ОСОБА_1 уникнути виконання його обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 призваний для проходження військової служби, уникає її проходження тощо.
Крім того, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо призначення опікуном особи мобілізаційного віку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2025 року у справі № 127/10853/24 та від 03 грудня 2025 року у справі 590/1440/23.
Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Зокрема, в умовах воєнного стану не може бути обмежене право рівності конституційних прав і свобод громадян. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24 Конституції України).
В умовах воєнного стану необхідно належно з`ясувати питання доцільності призначення військовозобов`язаного опікуном недієздатної особи відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», однак законодавець не встановив інших обмежень щодо призначення військовозобов`язаного опікуном над недієздатною фізичною особою крім умови, що за недієздатною особою здійснюється опіка іншими особами. Тому відмови в призначенні опікуном з інших підстав, без оцінки інтересів недієздатної особи, суперечить прямим нормам Конституції України.
Разом з тим, при призначенні опікуна слід якнайкраще враховувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка, що відповідає висновкам., викладеним у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 727/5306/24 та постановах Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі 712/10043/20 та від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22.
Беручи до уваги те, що відповідно до частини 3 статі 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном чи піклувальником лише за її письмовою заявою, те, що із заявою про призначення опікуном ОСОБА_1 звернувся лише ОСОБА_3 , який пов`язаний з ним родинними відносинами, проживає разом з ним та здійснює за ним постійний догляд, зважаючи на перебування у близьких сімейних відносинах та особисті приязні взаємини, враховуючи подання опікунської ради при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради про доцільність призначення саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що ОСОБА_3 не є тією особою, яка відповідно до статті 64 ЦК України не може бути опікуном, і здатний виконувати опікунські обов`язки стосовно недієздатного ОСОБА_1 має можливість дбати про підопічного, створити йому необхідні побутові умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного, колегія суддів приходить до висновку про те, що опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід призначити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У зв`язку з вищенаведеним, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_3 та тимчасового покладення обов`язків опікуна над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на орган опіки та піклування – Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради – слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_3 та тимчасового покладення обов`язків опікуна над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на орган опіки та піклування – Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 грудня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Ніткевич А.В.