ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року	 	Справа № 260/5384/25 пров. № А/857/30146/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року (суддя Луцович М.М., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУПФ), в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не проведення перерахунку пенсії з 01.03.2021, з 01.03.2022 та з 01.03.2023 із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати;
2) зобов`язати ГУПФ здійснити з 01.03.2021 перерахунок та виплату пенсії, застосувавши коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати в розмірі 1,11;
3) зобов`язати ГУПФ здійснити з 01.03.2022 перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням попереднього перерахунку), застосувавши коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати в розмірі 1,14;
4) зобов`язати ГУПФ здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням попередніх перерахунків), застосувавши коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати в розмірі 1,197;
5) зобов`язати ГУПФ здійснити перерахунок та виплату індексацій пенсії, проведених з 01.03.2024 та з 01.03.2025, виходячи з належним чином проіндексованого розміру пенсії;
6) стягнути з ГУПФ на користь позивача суму недоплаченої пенсії, що утвориться внаслідок проведених перерахунків, починаючи з 01.03.2021.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
В доводах апеляційної скарги вказує на помилковий розрахунок судового збору у розмірі 4844,80 грн, оскільки заявлені позовні вимоги (про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання провести перерахунки пенсії з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023 і т.д.) є нерозривно пов`язаними між собою, похідними одна від одної та об`єднані єдиним предметом спору. Також зазначає, що про факт системного порушення відповідачем права на індексацію пенсії дізнався лише після отримання письмової відповіді-відмови від 19.06.2025 № 2581-2526/Ф-02/8-0700/25. Звернувшись до суду 30.06.2025, діяв у межах шестимісячного строку від цієї дати.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві слід було сплатити судовий збір за 5 вимог немайнового характеру (з урахуванням коефіцієнту пониження 0,8) у сумі 4844,80 грн (968,96 грн * 5). Однак позивачем подано до суду документ про сплату судового збору лише у сумі 968,96, тобто не виконано у повному обсязі вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Крім того, звернувшись до суду з цим позовом 30.06.2025, позивач заявив позовні вимоги з 01.03.2021, у зв`язку із чим наявні підстави для висновку про те, що позовні вимоги з 01.03.2021 по 29.01.2025 заявлено з пропуском шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС.
Такі висновки суду першої інстанції є дещо помилковими, з таких міркувань.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначені Законом України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI). 
Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову:
1) майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Заявлені позивачем вимоги про зобов`язання ГУПФ здійснити з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 та 01.03.2025 перерахунок і виплату пенсії із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати є грошовими вимогами, оскільки вони пов`язані з визначенням розміру пенсійних виплат та спрямовані на отримання позивачем певної грошової суми.
Наслідком задоволення таких вимог є нарахування та виплата на користь позивача додаткових сум пенсії та, відповідно, зміна його майнового стану.
Отже, позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії має майновий характер, а розмір ставки судового збору за її подання визначається відповідно до статті 4 Закону № 3674-VI виходячи з розміру заявлених грошових вимог.
Разом з тим, у позовній заяві позивач не вказав розмір пенсії, яку потрібно виплатити.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 2 квітня 2025 року у справі № 380/9176/24 зауважив, що відсутність чітко визначеного розміру грошової вимоги не змінює характер такої вимоги.
У разі відсутності визначеної суми, що підлягає стягненню/нарахуванню, слід керуватись підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, відповідно до якого за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01.01.2025 становить 3028 грн. 
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Оскільки позов подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», при обрахунку суми судового збору застосовується коефіцієнт 0,8. 
Враховуючи наведене, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, становить 968,96 грн.
Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору у сумі 4 844,80 грн є помилковим.
В частині пропуску строку звернення позивачем до суду, слід зазначити наступне.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що право громадян, пенсія яким призначена у 2020 - 2023 роках, на індексацію пенсії не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Так, відповідно до частин першої, другої та третьої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС, відповідно до частин першої-другої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Звернувшись до суду з цим позовом 27.06.2025 позивач заявив вимоги про зобов`язання відповідача здійснити з 01.03.2021 індексацію пенсії із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.03.2021.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 липня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності останньої вимогам статтям 160, 161 КАС. Відповідно до вимог вказаної ухвали, позивачу для усунення недоліків позовної заяви необхідно було надати суду, серед іншого, заяву про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин їх пропуску.
09.07.2025 позивачем подано заяву про усунення недоліків, у якій вказав, що ним не пропущено строк звернення до суду, так як правопорушення відповідача є триваючим.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а висловила наступну правову позицію щодо строків звернення до суду:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Отже, про виплату пенсії, яка є щомісячним платежем, в меншому розмірі, ніж передбачено законом, та відповідно порушення своїх прав, позивач мав дізнатись, отримуючи таку виплату за відповідний місяць.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація особою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. До того ж, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.
При цьому, отримання позивачем листа відповідача від 19.06.2025 № 2581-2526/Ф-02/8-0700/25 у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 4 роки після отримання пенсії за березень 2021 року.
Необхідно зауважити на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011р. № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Аналогічні висновки щодо строку звернення до суду висловлені Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2021 року у справі № 560/5412/20, від 27 березня 2023 року у справі № 380/3710/21, від 21 жовтня 2025 року у справі № 460/10097/24.
Звернувшись до суду з цим позовом 27.06.2025, позивач заявив позовні вимоги з 01.03.2021. Водночас, з урахуванням зазначених вище висновків, вони можуть бути захищені судом з 27.12.2024 – тобто, в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23, від 30 квітня 2025 року у справі №520/16669/24, від 29 травня 2025 року у справі № 400/6785/24 в частині розглядуваного питання.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що при вирішенні питання сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви при зверненні до адміністративного суду, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, у зв`язку із чим прийшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу.
У зв`язку з наведеним, зважаючи на сплату позивачем судового збору у належному розмірі, ухвала суду в частині позовних вимог за період з 27.12.2024 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у відповідній частині.
Водночас, в частині позовних вимог за період до 26.12.2024 (включно) ухвалу суду необхідно залишити без змін, так як доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності застосування судом норм процесуального права в частині визначення наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції частково порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такої ухвали у відповідній частині з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 308, 312, 315-317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не проведення перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796; 1,115 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796 починаючи з 27.12.2024 та у розмірі 1,115 з 01.03.2025, скасувати та направити справу для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції.
В решті ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич