ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року	справа № 380/21365/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:
- Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 р та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у звязку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї»;
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 р та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у звязку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї» у розмірі грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) за останньою займаною ним посадою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 03.03.2025 перебував у розпорядженні командира через тривале лікування та проходження ВЛК. Проте, Відповідач всупереч вимогам ст. 9 Закону № 2011-XII виплачував грошове забезпечення в заниженому розмірі (близько 997– 3580 грн). Також при звільненні 21.07.2025 не було проведено повного розрахунку за додаткові відпустки та не виплачено соціально-побутову допомогу. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 31.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Відповідач відзиву на позов не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
Старший сержант ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
За час проходження служби, позивач тривалий час перебував на лікуванні, а саме: 
Згідно епікризу військово-медичного клінічного центру Західного регіону, ОСОБА_1 госпіталізований 04.12.2023 р., виписаний 25.12.2023 р. з діагнозом: ураження поперекових та інших межхребцевих дисків з радикулопатією, остарохондроз деформуючий спондильоз II ступеня, грижа МХД L5 S1 справа з вираженим больовим та радикулопатійним синдромом. За результатом лікування переведений до іншого медичного закладу: рекомендоване лікування в умовах Трускавецького ВГ, догляд за післяопераційною раною, обмежити фізичні навантаження та після завершення лікування надати відпустку для лікування в зв`язку з пораненням строком 30 дн. 
З 05.11.2024 р. по 18.11.2024 р. ОСОБА_1 , старший сержант, старший оператор в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні в Військово медичному клінічному центрі Західного регіону, у Трускавецьому ВГ, з основним діагнозом порушення поперекових та інших міжребцевих дисків з радикулопатією. По завершенню перебування ОСОБА_1 , згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 15684, лікарями рекомендовано продовжити лікування в умовах Трускавецького ВГ, в тому числі догляд за післяопераційною раною та надання відпустки для лікування строком 30 днів. 
З 18.11.2024 р. по 05.12.2024р. ОСОБА_1 , старший сержант, начальник обслуги РВЛ в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 з основним діагнозом порушення поперекових та інших міжребцевих дисків з радикулопатією. По закінченню лікування, згідно рішення ВЛК від 03.12.2024 р., на підставі ст. 65 графи ІІ Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після поранення строком 30 днів. Вбачається з виписки із карти стаціонарного хворого № 4457.
З 27.03.2025р. по 11.04.2025 р. ОСОБА_1 , старший сержант оператор в/ч НОМЕР_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Військовому госпіталі НОМЕР_5 , у м. Миколаєві, з діагнозом атеросклеротична серцево-судинна хвороба. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1172 вбачається, що за результатами лікування лікарі рекомендували дообстежуватись в умовах ВМКЦ м. Одеса. 
З 12.04.2025 р. по 18.04.2025 р. ОСОБА_1 , старший сержант оператор в/ч НОМЕР_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з діагнозом: інші форми стенокардії, стенокардія напруги І-ФК, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба І стадії, простий короткозорий астигматизм ст. 1ОД правого ока, хронічний криптогенний гепатит мінімального ступеня активності. 
Відповідно до Довідки ВЛК № 2025-0506-1038-0521-3 від 06.05.2025 р. ОСОБА_1 , старшому сержанту оператору в/ч НОМЕР_1 , встановлений діагноз: остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз, другої стадії поперекового відділу хребта, міжтіловий корпородез кейджем та спондилодез, локальний епідуральний фіброз після операції, ретролістез хребця першого ступеня зі значним порушенням функції хребта. Вертеброгенна попереково-грижова радикулопатія з переважним ураженням корінців справа з чутливими та рефлекторними розладами, незначними руховими розладами з незначним порушенням функцій правої нижньої кінцівки. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, другий ступінь. Гіпертензивне серце. Ризик високий. Ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз. Атерокслеротична недостатність мітрального клапана з регургітацією першого ступеня. 
Відповідно до даної довідки, дані захворювання пов`язані з проходженням військової служби. На підставі ст. 64а графи ІІ розкладу хвороб, ОСОБА_1 потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на строк, необхідний для оформлення звільнення 30 днів, але не більше 30 календарних днів з дня закінчення медичного огляду. 
З Протоколом засідання штатної військово-лікарсько комісії № 2025-0704-1501-4291-0 від 04.07.2025р., 16 Регіональної ВЛК м. Львів, затверджена постанова ВЛК клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги при ВМКЦ ЗР, оформлена Свідоцтвом про хворобу від 01.07.2025 р. № 2025-0701-0858-5255-7, яким встановлено, що вищевказані захворювання ОСОБА_2 , старшого сержанта оператора в/ч НОМЕР_1 пов`язані з проходженням військової служби, та на підставі ст. 64а графи ІІ розкладу хвороб, ОСОБА_2 визнаний непридатним до військової служби . 
Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), від 21.07.2025 р. № 202, с. Русакове, старший сержант, призваного по мобілізації, ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), з 21 липня 2025 р. виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення . Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна - 04 р. 11 міс 13 дн., пільгова 00 р., 11 міс. 13 дн.
Згідно витягу із наказу, при звільнені не використана щорічна основна відпустка за 2022 рік, за 2025 рік – не надавалась, додаткова вiдпустка за час проходження військової служби за 2022-2025 роки не надавалась, грошова компенсація не виплачувалась .
Матеріальна допомога за 2025 pік для вигіршення соціально-побутових питань , вiдповiдно до lнструкцiї про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким iншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України вiд "07" червня 2018 року N 260 не виплачувалась.
На підставі наказу, зобов`язано виплатити:
- З 01 по 21 липня 2025 р. надбавку з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років згідно наказу Міністра оборони від 07.06.2018 р. № 260;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2025 р. в розмірі 21 338 грн.; 
-грошову компенсацію за невикористану основну відпустку 2025 р. за 30 діб;
- грошову компенсацію за невикористану основну відпустку 2022 р. за 15 діб;- на пiдставi Порядку та умов виплат деяким категоріям вiйськовослужбовцiв одноразової допомоги у разi звiльнення з вiйськової служби, затвердженого Постановою Кабінету Mіністрів України № 460 вiд 17.09.2014, 
- одноразову грошову допомогу в розмiрi 4 вiдсотки мiсячного грошового забезпечення за 36 (тридцять шiстъ) повних календарних мiсяцiв служби.
З метою захисту інтересів ОСОБА_1 адвокатом Гавловською Ю.В. були направлені адвокатські запити до військової частини НОМЕР_1 :
- 06.08.2025 р. відносно надання відповіді щодо нарахування та строків виплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_3 за перiод перебування поза штатом (у розпорядженні командира ВЧ) з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї та повторно направлено адвокатський запит 30.08.2025 р
Адвокатські запити були відправлені поштою. Зі зворотного повідомлення до запитів вбачається, що запити були отримані одержувачем, втім відповіді не отримано.
Позивач вважає, що має право на виплату грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 р та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї» у розмірі грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) за останньою займаною ним посадою, відтак звернувся із цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався наступним. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 3 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
За змістом ч. 2. ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога.
Згідно з п. 2 розділу І порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди та допомоги.
Відповідно до абз. 4 п. 8 порядку №260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
За змістом абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям жінкам, які мають дітей. Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.
Судом встановлено, що згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), від 21.07.2025 р. № 202, ОСОБА_2 додаткова вiдпустка за час проходження військової служби за 2022-2025 роки не надаваласъ, грошова компенсація не виплачувалась.
Відтак, суд висновує, про протиправні дії Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 9 ст. 9 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону. 
Отже, за військовослужбовцям, які перебувають на тривалому лікування, зберігається грошове забезпечення до моменту звільнення.
Відтак, судом встановлено, що відповідно до Довідки ВЛК № 2025-0506-1038-0521-3 від 06.05.2025 р . ОСОБА_1 , старший сержант оператор в/ч НОМЕР_1 має ряд хвороб та дані захворювання пов`язані з проходженням військової служби.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці") роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
При цьому Верховний Суд уважає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 825/565/17).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Тобто, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Судом встановлено, з виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 , що включно до березня 2025 р. Позивачу виплачувалось грошове забезпечення у виді посадового окладу в сумі 21 073 грн., втім вже в квітні за березень (тобто з моменту дії розпорядження про виведення у розпорядження командира військової частини, нарахування та виплата грошового забезпечення було в сумі 3 580,63 грн., в травні – 997,31 грн. та далі виплати проводилися до червня в розмірі 997,31 грн., що не відповідає посадовому окладу, який виплачувався раніше.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 11.12.2019 у справі №638/5794/17, від 19.03.2020 у справі №820/5286/17, від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, від 21.12.2021 у справі №820/3423/18, від 30.11.2023 у справі №380/21619/21.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та зазначених вище висновків Верховного Суду, суд зазначає, що грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальна допомога за 2025 та грошове забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, має нараховуватись у розмірі грошового забезпечення за останньою займаною ним посадою.
Відтак, суд висновує про задоволення позовних вимог, щляхом визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 р та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї» та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 р та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї» у розмірі грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) за останньою займаною ним посадою.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд висновує, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд вказує таке.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги № б/н від 04.08.2025 року.
Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець зобов`язується надати Клієнту правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Відповідно до предмету цього Договору Клієнт приймає на себе наступні зобов`язання, зокрема, оплатити Виконавцю вартість правової допомоги (Гонорар), а також відшкодувати реальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги.
Пунктом 4 Договору передбачено, що правова допомога, передбачена предметом цього Договору оплачується відповідно згідно акту виконаних робіт.
Як слідує зі змісту акта виконаних робіт від 24.10.2025 року, Адвокатом Гавловською Ю.В. в інтересах клієнта виконано зобов`язання:
- консультація ОСОБА_1 - 1 година =1000 грн.;
- складання та направлення адвокатських запитів до ВЧ НОМЕР_1 -2 години = 3000 грн.;
- складання та відправлення адвокатського запиту повторно до ВЧ НОМЕР_1 – 1 година = 1500 грн.;
- вивчення та аналіз надісланих копій та матеріалів – 2 години = 3500 грн.;
- складання позовної заяви про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії , опрацювання законодавчої бази, що регулюють предмет позову та подання позову. Складення відповіді на відзив. Участь у судовому засіданні- 6 годин = 9000 грн.
Відповідно платіжних інструкцій №Р24А4668666284D8563 від 04.08.2025, № Р24А4772353846D5979 від 28.08.2025 та №Р24А4936773064 D2626 від 06.10.2025 адвокат отримала кошти від клієнта у загальній сумі 18 000 грн.
Необхідно звернути увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/2816/18.
Щодо цього суд зауважує, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Окрім цього, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ. Враховуючи незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що витрати на професійну правничу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.
Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Указаний висновок Верховного Суду відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” суд враховує під час вирішення такого питання.
Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 3000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Тобто, з позиції суду підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.
Відтак з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3000,00 грн.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд
у х в а л и в:
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 р та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї».
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за час проходження військової служби, матеріальної допомоги за 2025 та грошового забезпечення у перiод виведення в розпорядження командира військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні з 03.03.2025 р. по 21.07.2025 р. до моменту звільнення, на підставі п.9 ст. 9 3акону України «Про соцiальний i правовий захист військовослужбовців та їх членiв сім`ї» у розмірі грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) за останньою займаною ним посадою.
4.Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 ( три тисячі ) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна