ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/1269/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Баранник Н.П.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 р. (суддя Калугіна Н.Є) в адміністративній справі №160/1269/25 за позовом ОСОБА_1  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                     В С Т А Н О В И В:

                     ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:
                    - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №047250023029 від 01 листопада 2024 р., яким їй  відмовлено у призначенні пенсії за віком;
          - зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути її заяву та зарахувати до її загального страхового стажу період роботи з 17 квітня 1990 р. по 26 листопада 1991 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 13 травня 1983 р.
          В обгрунтування позовних вимог вказала, що має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, підтверджений записами її трудової книжки. Вона не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених роботодавцем до її трудової книжки відомостей. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025р., ухваленим за результатами  розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1  задоволено частково. Судом визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №047250023029 від 01 листопада 2024 р., яким ОСОБА_1  відмовлено у призначенні пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1  період роботи з 28 січня 1991 р. по 26 листопада 1991 р. відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 13 травня 1983 р. та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком. У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено. 
          У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у  задоволенні позовних вимог.            
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що підставою не врахування періоду роботи позивачки до загального страхового (трудового) стажу є неналежним чином оформлена її трудова книжка (відстуність окремих записів, підписів відповідальних осіб, печаток, розбіжності у датах наказів), а саме зі змісту трудової книжки НОМЕР_2 від 13.05.1983 вбачається що у записі про звільнення наявне виправлення дати та відсутній наказ та дата наказу на звільнення.
          Письмові відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
           ОСОБА_1  25 жовтня 2024 р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та рішенням № 047250023029 від 01 листопада 2024 р. відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні вказано, що до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 17 квітня 1990 р. по 26 листопада 1991 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 13 травня 1983 р., оскільки наявне виправлення дати звільнення та відсутній наказ та дата наказу на звільнення.
          Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом. 
          Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей. 
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
           01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статтею 1, частиною 4 статті 24 якого визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
          До введення в дію Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійні відносини регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення", статтею 62 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
          Так, спірним рішення позивачці не зараховано період роботи з 17.04.1990 по 26.11.1991, оскільки наявне виправлення дати звільнення та відсутній наказ та дата наказу на звільнення. 
          Згідно запису № 12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13 травня 1983 р., копія якої наявна в матеріалах справи,  17.04.1990 позивачка була прийнята завідувачкою Братолюбівським сільським клубом на підставі наказу № 16-л від 16.04.90. Цей запис внесено ст. інспектором РВК, містить відбиток печатки Відділу культури виконкому Горностаївської районної Ради народних депутатів Херсонської області. Згідно запису № 13 позивачка була звільнена за  ст. 36 п. 2 КЗпП УРСР, дата звільнення зазначена "26.11.1991". Відповідач вважає, що зазначена дата містить виправлення, а відсутність посилання на наказ про звільнення унеможливлює здійснити перевірку дійсної дати звільнення позивачки. 
          Колегія суддів звертає увагу, що станом на листопад 2025 року частина Каховського району (до якого входить Костянтинівський район, с. Братолюбівка) є тимчасово окупованою територію, що підтверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 р. і що, у свою чергу, унеможливлює доступ позивачки до архівних документів. 
          Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 р. у справі № 490/12392/16-а зазначив, що недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
          За наведених вище обставин колегія суддів вважає за можливе визнати недолік запису № 13 у трудовій книжці позивачки таким, що не може бути підставою для незарахування періоду роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії.
          Разом з цим, суд першої інстанції визнав  період для зарахування - з 28 січня 1991 по 26 листопада 1991 р., зважаючи на знаходження позивачки у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Позивачка з таким рішенням суду погодилась, апеляційну скаргу не подавала. 
          Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, тому не є підставами, визначеними статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого судового рішення.

          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                       П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 р. в адміністративній справі №160/1269/25- залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 листопада 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.     

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник