УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/8562/25 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю. 
Номер провадження №33/4805/27/26
Категорія ч.1 ст.172-6 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Ляхова О.В., прокурора Степури М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Ляхова Олександра Валерійовича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 15 липня 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 15 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
З постанови судді місцевого суду вбачається, що ОСОБА_1 , будучі у період з 24.09.2019 по теперішній час головним спеціалістом відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі-Закону) суб`єктом відповідальності за порушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим порушила вимоги, передбаченні чинним законодавством України.
Так, наказом керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 № 02-97-ОС ОСОБА_1 , призначено на посаду головного спеціаліста відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду з 24.09.2019 та присвоєно дев`ятий ранг державного службовця в межах категорії «В».
Приписами статті 3 Закону визначено коло осіб, на яких поширює свою дію Закон України «Про запобігання корупції», зокрема п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», передбачено його розповсюдження на державних службовців.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1 частини 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язанні щорічно до першого квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.
Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, зокрема ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
Пунктом 5 ч. 1 ст. 12 Закону, передбачено, що НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має приймати питання з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.
Відповідно до Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 23.07.2021 № 449/21, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан на усій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався.
Відповідно до Роз`яснення НАЗК №?4 від 07.03.2022 щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю в умовах воєнного стану (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, проведення перевірок), щорічна декларація, подається у період з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану, до 00 годин 00 хвилин відповідного числа третього місяця від такого дня.
12 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України № 3384-IX «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», відповідно до якого відновлено електронне декларування та відкритий доступ (з урахуванням безпекових заходів) до реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік тільки 02.04.2024 о 21 год. 53 хв., тобто несвоєчасно.
3 приводу несвоєчасності подачі електронної декларації ОСОБА_1 пояснила, що несвоєчасно подала декларацію за 2023 рік через те, що у період з 25.03.2024 по 03.04.2024 вона перебувала у відпустці, була заклопотана особистими справами. Також повідомила, що довго чекала довідку про доходи чоловіка. Іншої причини несвоєчасного подання декларації у неї не було.
Таким чином, головний спеціаліст відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік поза межами встановлених строків (не пізніше 31.03.2024), а саме 02.04.2024, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Ляхов О.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП або на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що днем виявлення адміністративного правопорушення в даному випадку є 22.04.2024, а не дата направлення протоколу про адміністративне правопорушення до суду. Також посилається на те, що до ОСОБА_1 можливе застосування положень ст. 22 КУпАП, оскільки вказане правопорушення вчинила вперше, склад даного правопорушення є формальним, тобто таким, що не передбачає настання будь-яких реальних негативних наслідків.
ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 12.11.2025, 25.12.2025, 05.02.2025, до суду апеляційної інстанції не з`явився. 
Розгляд справ неодноразово було відкладено у зв`язку з поданням ОСОБА_1 та адвокатом Ляховим О.В. клопотань, в яких просили розгляд справи відкласти у зв`язку з перебуванням на лікарняному, відпусткою (а.с. 121-122, 138-139). 
Враховуючи наведене, з метою недопущення затягування і відкладення судового розгляду на строк, який перевищує строк розгляду справи встановлений законом, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
На переконання апеляційного суду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, надано більш ніж необхідний термін для захисту своїх прав в розумні строки, тому розгляд справи можливо проводити без його участі. 
В суді апеляційної інстанції адвокат Ляхов О.В. повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити.
Прокурор Степура М.В. в засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечила. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду першої інстанції без змін. Вважає, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників, які з`явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом ст. 245 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, які мають істотне значення для правильного, об`єктивного та справедливого розгляду справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (ст. 252 КУпАП).
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані. Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення, та прийняте по справі рішення.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Як зазначено у диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VІІ державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування, є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону. 
Мотивуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд першої інстанції посилався на положення Закону України «Про запобігання корупції», а також на досліджені у судовому засіданні і наведені в судовому рішенні письмові докази, зокрема на:
- протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №323 від 24.06.2024 (а.с. 1-6);
- наказ № 02-97-ОС від 24.09.2019 про призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду (а.с. 40);
- копію посадової інструкції головного спеціаліста відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду, з якою ОСОБА_1 ознайомлено 10.02.2021 (а.с. 41);
- копію попередження про спеціальні обмеження, встановлені ЗУ «Про державну службу» та ЗУ «Про боротьбу з корупцією» щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби, підписане ОСОБА_1 01.04.2008 (а.с. 42);
- повідомлення НАЗК керівником апарату Житомирського окружного адміністративного суду про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації за 2023 від 05.04.2024 (а.с. 19);
- роздруківку про послідовність дій користувача ЄДР декларацій (а.с. 21-35);
- роздруківку щорічної декларації за 2023 рік, подану ОСОБА_1 02.04.2025 о 21:53 год. (а.с. 7-15).
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 обіймає посаду головного спеціаліста відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду та являється суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на яку поширюється дія Закону №1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII, несвоєчасно подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин 1 та 2 статті 45 Закону №1700-VІІ зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
За змістом ч. 1 ст. 45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону №1700-VІІ НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти НАЗК підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону № 1700- VII.
Відповідно до підпункту пп. 1 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 № 449/21 за зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.07.2021 за №987/36609, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-VІІ (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону №1700-VII (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, всякому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Відповідно до Закону України від 08.07.2022 № 2381-IX «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо особливостей застосування законодавства у сфері запобігання корупції в умовах воєнного стану», який набрав чинності 03.08.2022 року, суб`єкт декларування зобов`язаний подати декларацію, кінцевий строк подання якої припадає на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», протягом дев`яноста календарних днів з дня його припинення чи скасування.
Законом України від 20.09.2023 № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, відновлено декларування у порядку та строки, що визначені ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 23.07.2021 № 449/21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 987/36609, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня.
З набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, була зобов`язаний подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру не пізніше 00 годин 00 хвилин 01 квітня.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік – 02.04.2024 об 21:53, а отже несвоєчасно.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Суд першої інстанції належним чином встановив обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, які свідчать про доведеність її вини, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки це об`єктивно підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи.
Слід також зазначити, що адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини, а тому зазначені в апеляційній скарзі обставини не звільняють від обов`язку виконання вимог Закону України стосовно своєчасного подання декларацій, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування.
Такий обов`язок виник у ОСОБА_1 з набранням чинності 12 жовтня 2023 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» №3384, яким визначений порядок та строки подачі декларацій з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня.
При цьому, відповідно до статті 68 Конституції України не знання Законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.
Щодо доводів захисника про те, що слід застосувати положення ст. 22 КУпАП, оскільки вказане правопорушення вчинила вперше, склад даного правопорушення є формальним, тобто таким, що не передбачає настання будь-яких реальних негативних наслідків, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, по своїй суті не може бути визнане малозначним, оскільки передбачає відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, який є обов`язковим для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
При цьому, вказані особи мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю, незалежно від того, чи змінювався їх матеріальних стан, а тому відсутність негативних наслідків від дій ОСОБА_1 , шкоди, зміни матеріального стану тощо не можуть бути взятими до уваги.
Окрім того, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 має вищу юридичну освіту, досить тривалий строк перебуває на державній службі, з 24.09.2019 перебуває на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом Житомирського окружного адміністративного суду, тобто вона об`єктивно достеменно обізнана з вимогами ЗУ «Про запобігання корупції» та мала можливість подати декларацію у встановлені строки без зазначення відсутньої у неї інформації про доходи чоловіка із послідуючим поданням виправленої декларації.
Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, Главі ІІ додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.
Визнання адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.
Наведені обставини безумовно виключають можливість застосування положень ст. 22 КУпАП у даній справі.
Твердження захисника щодо закінчення строків накладення адміністративного стягнення не є слушними, оскільки відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 38 КУпАП, яка передбачає, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
На день винесення постанови судом першої інстанції зазначені строки не закінчилися, оскільки як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 24.06.2025 №323 (а.с. 1-6) складеного відносно ОСОБА_1 , датою вчинення правопорушення є 02.04.2024, датою ж виявлення правопорушення є 20.05.2025, зокрема, день отримання від НАЗК органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення - ДСР НПУ України повідомлення про встановлення НАЗК несвоєчасного подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 .
Постанови апеляційних судів в інших справах, на які посилається захисник, не впливають на правильність судового рішення по суті, оскільки не мають преюдиціального значення.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції та не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-35 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування та закриття провадження в справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Ляхова Олександра Валерійовича, в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 15 липня 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь