ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/89/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/6120/13-ц	Токова С. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача	Новікова О. М.,	
суддів:	Василенко Л. І., Карпенко О. В.,	
за участю секретаря  	Костенко А. І.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Калинки Наталі Леонідівни на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року про відмову у скасуванні тимчасового обмеження права виїзду за кордон у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство "Комерційний Банк "Приватбанк", Державна прикордонна служба України про скасування тимчасового обмеження права виїзду за кордон, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Калинку Н. Л., звернулася до Соснівського районного суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, що встановлене ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2013 року у справі №712/6120/13-ц .
В обґрунтування заяви посилається на те, що обмеження, накладені на ОСОБА_1 , є неправомірними, оскільки при зверненні до суду із поданням державний виконавець не врахував відсутність умислу у заявниці, спрямованого на непогашення боргу. Станом на даний час вона не відмовляється від сплати заборгованості, а зобов`язання покладені на неї виконавчим листом № 2/2314/1800/2012 від 18.06.2012 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси по можливості будуть виконуватись.
Разом з тим, ОСОБА_1 є пенсіонером та єдиним джерелом її доходу є пенсія, а тому подальша чинність такого обмеження не є виправданою. Також звертає увагу суду, що така заборона порушує право заявниці на безпечне життя і вона має намір поїхати за кордон до доньки та онуків. Проте у перетині державного кордону їй було відмовлено з мотивів наявності вказаного обмеження.
Просила скасувати обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 3 групи, що було накладене ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі №712/61020/13-ц від 28.05.2013 року за поданням Державного виконавця Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю законних підстав для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Не погодившись з даною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Калинка Н.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції під час розгляду справи по суті не взяв до уваги відсутність ознак ухилення від сплати заборгованості, що підтверджує факт нездійснення державним виконавцем покладеного на нього процесуальним законом обов`язку доказування, саме свідомого ухилення боржника від виконання рішення та спростування відповідних обставин шляхом доведення протилежного, а також те, що тимчасова заборона у виїзді ОСОБА_1 - жінки похилого віку з країни, цивільні громадяни якої перебувають під щоденною загрозою втрати життя і здоров`я порушує її права а також позбавляє заявницю можливості побачитися з єдиною донькою та онуками, які проживають в Румунії.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник відділу ДВС вказує, що боржниця не наводить у скарзі мотивів, визначених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», правові підстави для задоволення скарги відсутні.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у статті 33 Конституції України, за якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.
Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга статті 18 ЦПК України).
Аналогічна норма міститься у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України.
Європейський суд з прав людини наголошує, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».
У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Виконання будь-якого рішення суду є складовою права на справедливий суд та обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції.
Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною першою статті 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина п`ята статті 441 ЦПК України).
Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник повинен довести факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.
У справі встановлено, що на виконанні у Другому відділі Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 33779855 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2314/1800/2012, виданого 18.06.2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 22584,69 грн. Виконавче провадження було відкрито 09.08.2012 року.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2013 року по справі №712/6120/13-ц задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 на строк до виконання зобов`язань, перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 22 584,96 грн.
В апеляційному порядку вказана ухвала ОСОБА_1 не оскаржувалась.
В подальшому, виконавчий лист № 2/2314/1800/2012, про стягнення заборгованості неодноразово повертався стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, зокрема 24.03.2015 року.
03.06.2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).
Як встановлено в судовому засіданні заборгованість за виконавчим листом боржником не сплачена та становить 22 584, 69 грн.
Звертаючись із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 посилалася на відсутність підстав для застосування обмеження, оскільки у заявниці відсутній умисел на непогашення боргу, а діюча заборона порушує права заявниці та закон.
Проте, такі доводи заявника є безпідставними, оскільки заборгованість у ОСОБА_1 перед банком не погашена, за досить тривалий час остання не намагалася хоча б частину заборгованості погасити.
Державним виконавцем Придніпровськкого відділу ДВС у місті Черкаси не приймалося жодних рішень щодо повернення до суду виконавчого листа № 2/2314/1800/2012, виданого 18.06.2012 Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 22 584,69 грн. 
Крім того, скаржником не надано до суду доказів сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
Належних та допустимих доказів погашення вказаної заборгованості заявником суду не надано і таких обставин не доведено.
Таким чином, за недоведеності заявником факту виконання обов`язку, покладеного на неї судовими рішеннями, зокрема, внесення платежів у погашення заборгованості, вжиття усіх необхідних заходів для виконання боргових зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що відповідає нормам матеріального і процесуального права та доводами апеляційної скарги не спростовується.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та залишає ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу представника боржника - без задоволення.
Керуючись статтями 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Калинки Наталі Леонідівни, залишити без задоволення.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: