ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10693/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати з 01 січня 2025 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі – Закон №4059-IX); зобов`язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закон №4059-IX, що дорівнює 2361,00 грн, з 01 січня 2025 року щомісячно та до зміни законодавчого регулювання цих правовідносин.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та йому на виконання рішення суду у справі №140/247/23 виплачувалося підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-ХІІ), - у розмірі двох прожиткових мінімумів. Листом від 19 серпня 2025 року відповідач повідомив, що питання встановлення у 2025 році доплати за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення буде переглянуто після надходження актуальних відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та з 01 січня 2025 року така доплата йому не встановлена і не виплачується.
Позивач ці дії ГУ ПФУ у Волинській області вважає протиправними, оскільки право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, підтверджено судовим рішенням у згаданій справі. Крім того, він зареєстрований та проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, тому з 01 січня 2025 року відповідач зобов`язаний відповідно до Закону №4059-IX проводити виплату доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-ІХ, тобто, 2361,00 грн.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалами судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада серпня 2025 року позовну заяву в частині позовних вимог за період з 01 січня 2025 року по 15 березня 2025 року повернуто позивачеві; в решті позовних вимог позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив, у задоволенні позову просив відмовити (а.с.27-29), зазначивши, що з 01 січня 2025 року приписами статті 45 Закону №4059-IX на період воєнного стану в Україні по-новому визначено коло осіб, які мають право на відповідні доплати, розмір цих виплат та порядок їх встановлення. При цьому стаття 45 Закону №4059-ІХ є спеціальною правовою нормою по відношенню до приписів Закону №796-ХІІ. За результатами звірки відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі було встановлено, що у зоні гарантованого добровільного відселення позивач був зареєстрований з 01 січня 1986 року по 19 травня 1997 року та з 12 грудня 1997 року; відомості про постійне проживання у вказаній зоні (з 19 травня 1997 року по 12 грудня 1997 року) у встановленому порядку не підтверджено. З огляду на вказане відповідач вважає, що не порушував прав позивача, який вправі звернутися до органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг для внесення до реєстру територіальної громади відомостей про період, який не підтверджено, і тоді питання встановлення доплати відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ буде переглянуто, про що письмово повідомлено останнього.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія); перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком з 05 листопада 2015 року. Ці обставини не є спірними та підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.8), листом ГУ ПФУ у Волинській області від 19 серпня 2025 року №11117-10256/З-02/8-0300/25 (а.с.3-4).
З витягу з Реєстру територіальної громади від 01 серпня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 з 01 січня 1986 року по 19 травня 1997 року був зареєстрований у селі Серхів, з 12 грудня 1997 року - у селищі Маневичі Волинської області (а.с.7).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі №140/247/23, яке набрало законної сили 28 березня 2023 року, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 04 липня 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
Не є спірною та обставина, що з 01 січня 2025 року позивачу припинено виплату передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру.
На звернення позивача з питання встановлення доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні радіоактивного забруднення (вх. №10256/З-0300-25), ГУ ПФУ у Волинській області листом від 19 серпня 2025 року №11117-10256/З-02/8-0300/25 повідомило про виконання рішення суду у справі №140/247/23 та про умови встановлення у 2025 році доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, та що в Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про постійне його проживання в межах відповідної зони у період з 19 травня 1997 року по 12 грудня 1997 року. Одночасно роз`яснено, що питання встановлення доплати у сумі 2361,00 грн з урахуванням норм статті 45 Закону №4059-ІХ буде переглянуто після надходження актуальних (оновлених) даних з Єдиного державного демографічного реєстру, що підтверджують факт проживання (а.с.3-4).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України».
28 грудня 2014 року прийнято Закон України №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі – Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.
04 лютого 2016 року прийнято Закон України №987-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №987-VIII), який згідно з розділом ІІ «Прикінцеві положення» набрав чинності з 01 січня 2016 року і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 «Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження» такого змісту: «Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».
Стаття 39 Закону №796-ХІІ (у редакції Закону №987-VIII), яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.
Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21 січня 2019 року та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 дійшли висновку, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право особи на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.
Між тим статтею 45 Закону №4059-IX установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.
Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.
Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Відповідно до статті 45 Закону №4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення» (набрала чинності з 01 січня 2025 року, далі – Постанова №1524), яка набрала чинності з 01 січня 2025 року, пунктами 1, 1-1 якої (зі змінами) установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:
особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;
у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Установлено, що у 2025 році виплата за проживання на забруднених територіях встановлюється у розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», як самостійна доплата до пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
Отже, у зв`язку із набранням чинності Законом №4059-ІХ з 01 січня 2025 року змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні безумовного (обов`язкового) відселення або зоні гарантованого добровільного відселення. Статтею 45 Закону №4059-ІХ чітко регламентовано розмір та підстави виплати у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у межах вказаних зон. При цьому особам, які після 01 січня 1993 року змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється. Доказом підтвердження місця проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення є відомості Єдиного державного демографічного реєстру, відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби, Реєстру територіальної громади та інших державних реєстрів.
З матеріалів справи убачається, що позивачу доплата в сумі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ не здійснюється з тих підстав, що за результатами звірення відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про реєстрацію місця проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у період з 19 травня 1997 року по 12 грудня 1997 року відсутні.
За даними витягу з Реєстру Прилісненської та Маневицької територіальних громад від 01 серпня 2025 року (а.с.7) позивач з 01 січня 1986 року по 19 травня 1997 року зареєстрований у селі Серхів Камінь-Каширського району Волинської області, з 12 грудня 1997 року – у селищі Маневичі Волинської області (по 17 квітня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , а після цієї дати – за адресою: вулиця Східна, будинок 40).
Село Серхів Камінь-Каширського (раніше Маневицького) району та селище Маневичі Волинської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Відомості в Реєстрі про те, що позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 20 травня 1997 року по 11 грудня 1997 року, дійсно відсутні. Відсутні такі і в розділі «Місце проживання» паспорта громадянина України НОМЕР_2 (а.с.6).
Наведене дає підстави для висновку, що відповідач виконав покладений на нього приписами статті 45 Закону №4059-IX та Постановою №1524 обов`язок щодо звірення відомостей про постійне місце проживання одержувача доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат та встановив відсутність відомостей про постійне проживання позивача у відповідній зоні після 01 січня 1993 року (а саме з 20 травня 1997 року по 11 грудня 1997 року). Натомість позивач не позбавлений права звернутися до органу реєстрації (або центру надання адміністративних послуг) із відповідною заявою для внесення до Реєстру територіальної громади відомостей про період реєстрації, які відсутні. Доповнення таких відомостей слугуватиме підставою для вирішення органом Пенсійного фонду питання про встановлення позивачу доплати у 2025 році непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у вказаних вище зонах радіоактивного забруднення.
Той факт, що після призначення доплати до пенсії на виконання рішення суду у справі №140/247/23 позивач не залишав своє місце постійного проживання та реєстрації на території гарантованого добровільного відселення, не впливає на висновок суду про відсутність підстав для встановлення позивачу з 01 січня 2025 року доплати відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ. З огляду на зміну не тільки розміру, а й підстав виплати у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, ГУ ПФУ у Волинській області не було підстав для встановлення позивачу спірної доплати до пенсії відповідно до приписів статті 45 Закону №4059-IX, адже постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення після 01 січня 1993 року у встановленому порядку не підтверджено (відсутні відомості про місце проживання у період з 20 травня 1997 року по 11 грудня 1997 року). Вказаний період проживання не підтверджено ні відомостями Реєстру територіальної громади, ні жодними іншими доказами.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив неправомірних дій по відношенню до позивача, що виключає підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк