ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/5169/25 пров. № А/857/44625/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року, головуючий суддя – Мірінович У.А., ухвалене у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.05.2025 року №084450010518 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 01.03.1993 року по січень 1999 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити з 14.05.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах як особі, що має статус учасника бойових дій. За результатами розгляду заяви, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач послався на те, що період видачі посвідчення учасника бойових дій « 04.04.2017 року» не відповідає періоду служби згідно довідки №1848/7/1068убд від 01.05.2025 року, також до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з березня 1993 року по 1999 року згідно довідки №01-31/Б-1776 від 03.04.2025 року, оскільки в довідці відсутні чіткі періоди роботи та накази про прийняття та звільнення з роботи. Позивач вважав відмову у призначенні пенсії протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.05.2025 року №084450010518 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Дніпро» з березня 1993 по січень 1999 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду; у задоволенні решти позову - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Тернопільській області, оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV. За доданими документи до заяви на призначення пенсії до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з березня 1993 по 1999 згідно довідки №01-31/Б-1776 від 03.04.2025 року, оскільки в довідці відсутні чіткі періоди роботи та накази про прийняття та звільнення з роботи. Даний період можливо переглянути за результатами проведеної зустрічної перевірки довідок про заробітну плату №01-31/Б-1774 та №01-31/Б-1774 від 03.04.2025 року та питання призначення пенсії за віком буде розглянуто за умови подання відповідної заяви. Період роботи з 1998 враховано до страхового стажу згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Додатково зазначено, що період видачі посвідчення учасника бойових дій « 04.04.2017» не відповідає періодом служби згідно довідки №1848/7/1068убд від 01.05.2025 року.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 2017 року є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим 04.04.2017 року.
14.05.2025 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №084450010518 від 21.05.2025 року про відмову у призначенні пенсії.
Як слідує зі змісту вказаного рішення до страхового стажу позивачу не зараховано: період роботи з березня 1993 року по 1999 року згідно довідки №01-31/Б-1776 від 03.04.2025 року, оскільки в довідці відсутні чіткі періоди роботи та накази про прийняття та звільнення з роботи. Вказано, що період можливо переглянути за результатами проведеної зустрічної перевірки довідок про заробітну плату №01-31/Б-1774 та №01-31/Б-1774 від 03.04.2025 року та питання призначення пенсії за віком буде розглянуто за умови подання відповідної заяви. Період роботи з 1998 враховано до страхового стажу згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Додатково зазначено, що період видачі посвідчення учасника бойових дій «04.04.2017» не відповідає періодом служби згідно довідки №1848/7/1068убд від 01.05.2025 року.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.). Разом з тим, позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій, яке підтверджує, що позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях та є документом, який надає йому право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чиidth:64;sorting:N-1;groupindex:-1$NOTDELIVEREDREASON_NAME=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$HANDINALETTER=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$HANDINALETTERDATE=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$HIALRETURNDATE=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_ADDRESS_DESC=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_UUID=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_FORMAT_NAME=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_TYPE_NAME=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_PAYMENT_TYPE_NAME=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_SMS=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_DELIVERY_NOTIF=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_PERSONAL_HANDING=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_SENDING_STATUS=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1$UP_NOTICE_DATE=width:64;sorting:N-1;groupindex:-1 u?urrN{u?u?ucrN?lNu`{uxurxl??o
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком подано архівні довідки від 03.04.2025 року №01-31/Б-1775, №01-31/Б-1776, №01-31/Б-1774, №01-31/Б-1773 на підтвердження трудової діяльності в колгоспі «Дніпро».
Так, з архівної довідки від 03.04.2025 року №01-31/Б-1776 виданої Вільнянським місцевим архівом слідує, що згідно відомостей нарахування заробітної плати працівникам колгоспу «Дніпро» CAT «Дніпро», КСП «Дніпро» за 1987-1999 роки позивач працював у цьому господарстві з грудня 1987 по січень 1999 року.
Разом з тим, як видно з розрахунку стажу форми РС-право період роботи позивача в колгоспі «Дніпро» відповідачем частково зараховано за фактичною тривалістю часу роботи з 15.12.1987 року по 28.02.1992 року, а період роботи з 1998 враховано до страхового стажу згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з архівними довідками від 03.04.2025 №01-31/Б-1773, №01-31/Б-1774, №01-31/Б-1775 Вільнянського місцевого архіву, встановлено, що згідно відомостей про нарахування заробітної плати працівникам колгоспу «Дніпро» за 1987-1993 роки позивач дійсно працював на цьому підприємстві та у 1993 році його вихододні склали за січень - 25 днів, за лютий - 22 дні. Також міститься інформація про нарахування заробітної плати позивачу за періоди: січень-грудень 1993 року; січень грудень 1994 року, січень-червень 1995 року, липень-грудень 1997 року.
Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідачем не зараховано до страхового стажу: період роботи з березня 1993 по 1999 згідно вищевказаної довідки №01-31/Б-1776 від 03.04.2025 року, оскільки в довідці відсутні чіткі періоди роботи та накази про прийняття та звільнення з роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людиноднів ділиться на 25.4.
У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Щодо доводів апелянта про те, що період роботи з березня 1993 по 1999 згідно довідки №01-31/Б-1776 від 03.04.2025 року не підлягають зарахуванню, оскільки в довідці відсутні чіткі періоди роботи та накази про прийняття та звільнення з роботи, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги та зазначає, що певні формальні неточності, орфографічні помилки у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищевказані періоди роботи позивача в колгоспі «Дніпро» з березня 1993 по січень 1999 року безпідставно не були враховані до визначення такого стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що свідчить про прояв відповідачем надмірного формалізму при розрахунку страхового стажу позивача, а тому 
Разом з тим, період роботи позивача в тому ж в колгоспі «Дніпро» з 15.12.1987 року по 28.02.1992 року та з 1998 року був врахований відповідачем до страхового стажу позивача на підставі вищезгаданих архівних довідок.
У той же час слід враховувати, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, а право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок заповнення документів.
Колегія суддів наголошує, що за місяці роботи в колгоспі, за які була виплачена заробітна плата позивачу, що підтверджено архівними довідками (які надані позивачем) має бути зараховано до трудового стажу.
Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості зазначені в архівних довідках та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. 
Законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на відповідача завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

З огляду на зазначене, відповідачу слід урахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених в архівних довідках відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
За таких же підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не зараховано спірний період до страхового стажу позивача, покликаючись на формальні підстави.
Щодо доводів апелянта про те, що відсутні підстави для призначення дострокової пенсії за віком позивачу відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, у зв`язку із тим, що період видачі посвідчення учасника бойових дій « 04.04.2017» не відповідає періодом служби згідно довідки №1848/7/1068убд від 01.05.2025 року, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає наступне.
За змістом підпункту 6 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, посвідчення учасника бойових дій; довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи.
Згідно зі статтями 4, 5 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Таким чином, документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є: 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.
Колегія суддів звертає увагу, що положення підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №340/576/19, від 17 січня 2023 року у справі №580/8208/21.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу та в період з 30.09.2016 року по 06.07.2017 року, з 11.01.2018 року по 30.04.2018 року, з 30.04.2018 року по 01.08.2018 року брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2019 року №6032.
В подальшому у зв`язку з військовою агресією рф проти України позивач був мобілізований та в 2022-2025 роках брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що підтверджується довідкою від 01.05.2025 року №1848/7/1068убд.
Позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим 04.04.2017 року, яке підтверджує, що позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях та є документом, який надає йому право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, звертаючись до територіального органу Пенсійного фонду для призначення дострокової пенсії за віком, подав усі необхідні документи, серед яких і документ, що підтверджує його спеціальний статус, тому відсутні підстави для відмови в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог в частині їх задоволення, відтак такі підлягають частковому задоволенню.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі №500/5169/25 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич