ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2026 року справа №360/855/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 р. у справі № 360/855/25 (головуючий І інстанції О.М. Качанок) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії ,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 2), в якому просив суд: 
- визнати протиправними та скасувати рішення (наказ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 про зарахування на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року , прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Скарга обґрунтовано тим, що позивач перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , потім був виключений з військового обліку (це відображено у паперовому ВОД Позивача), отже ОСОБА_1 був не військовозобов`язаним та виключений за станом здоров`я з військового обліку, як свідчить паперовий ВОД позивача.
Жодним нормативно-правовим актом, зокрема і положенням Наказу МО №402 не зобов`язано позивача повторно проходити ВЛК та визначати ступінь придатності, оскільки позивач був виключеним з військового обліку.
Позивач будучи достеменно впевненим, що він виключений з військового обліку, приймаючи до уваги факт внесення відомостей про непридатність до свого тимчасового посвідчення №4/1672 мав правомірні очікування стосовно того, що відносно нього посадові особи відповідача-1 будуть діяти у відповідності до вимог законодавства та належним чином виконувати покладені на них обов`язки щодо виконання вимог Закону, зокрема Наказу МО №402.
Позивач пред`являв свій ВОД з відміткою про виключення з військового обліку та наголошував уповноваженим особам Відповідача 1, що він не бажає повторно проходити ВЛК, бути мобілізованим чи укладати контракт. На що отримав відповідь, що на сьогодні змінилися норми законодавства і він підлягає повторному проходженні ВЛК та мобілізації.
Позивач на момент призову на військову службу з 2019 року був виключений з військового обліку за станом здоров`я, а чинне законодавство України не передбачає поновлення на військовому обліку виключених, то законних підстав для взяття останнього на військовий облік та в подальшому мобілізації у Відповідача 1 не було.
Чинне законодавство, зокрема Положення №154, Наказ МО №402 не надає повноважень Відповідачу 1 повторно брати на військовий облік позивача, який є виключеним з військового обліку за станом здоров`я.
Позивач наголошує, що ні Закон №2232-ХІІ, ні Порядок №1487 не передбачають можливості повторного взяття на військовий облік осіб, які з нього були виключені, за підстав встановлених судом при розгляді даної справи.
Відповідачами не спростовані доводи позову про незаконність оскаржуваних дій та рішення й не доведено було правомірності призову на військову службу за мобілізацією позивача, який станом на час мобілізації був виключеним з військового обліку за станом здоров`я, тобто не мав статусу військовозобов`язаного.
Станом на час виникнення спірних відносин у позивача був відсутній статус військовозобов`язаного, при цьому він не надавав свою згоду на проходження військової служби та/або на постановку його на облік, не набув статусу військовозобов`язаного.
Визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації буде мати свої правові наслідки: зміну правового статусу; протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), які пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень суб`єктів по всьому ланцюгу правовідносин безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Рішення про виключення ОСОБА_1 з військового обліку означає, що він більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного/ резервіста, а отже не може бути призваним на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
А відтак, прийнятий наказ Відповідача 1 про призов та відправку військовозобов`язаних в частині, що стосується ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, прийняті внаслідок реалізації наказу Відповідача 1 решта наказів, які пов`язані з проходженням позивачем військової служби, є похідними від наказу ТЦК, а тому теж на думку скаржника підлягають скасуванню, саме такі обставини доводяться Позивачем в адміністративному позові.
Наслідком протиправного рішення Відповідача 1 про мобілізацію Позивача, в подальшому призвело до наслідку – протиправного рішення Відповідача 2 про зарахування Позивача у штат військової частини НОМЕР_1 .
Від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. 
В обґрунтування зазначено, зокрема, що спірний наказ про зарахування до військової частини як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення порушеного права і тому відсутні підстави для задоволення позову.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 5 лютого 2025 року по справі 160/2592/23 за позовом військовослужбовця до районного ТЦК і військової частини про визнання протиправними дій щодо призову і зобов`язання прийняти рішення про звільнення зі служби вказав, що «визнання процедури призову протиправною не спричиняє звільнення незаконно мобілізованого з військової служби, тобто, не відновлює попереднього становища особи, призваної на військову службу. Як зазначив КАС ВС, «процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною», тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, відновлення порушеного права повинне відбуватися в межах спірних правовідносин за участю їх учасників.
У правовідносинах в рамках справи № 360/855/25, обраний же представником Апелянта спосіб захисту порушеного права, а саме зобов`язання виключити зі списків особового складу військової частини є неефективним, адже жодним чином не вирішує правомірності акта, який приймається за результатом проведеної процедури призову позивача на військову службу, а саме наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 № 101, яким ОСОБА_1 було включено в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Такий спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, що створює ситуацію невиконуваності судового рішення.
Від позивача надійшла відповідь на відзив на скаргу. 
В обґрунтування зазначено, зокрема, що процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного/резервіста, а отже не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
Факт виключення з військового обліку свідчить про те, що ОСОБА_1 більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не може (та не міг) бути призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232- ХІІ та статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Унаслідок протиправного рішення Відповідача 1 про мобілізацію позивача, в подальшому призвело до наслідку – протиправного рішення Відповідача 2 про зарахування Позивача у штат військової частини НОМЕР_1 .
З огляду на очевидну незаконність оскаржуваного Позивачем акта індивідуальної дії прийнятого Відповідачем, який хоч і вичерпав свою дію фактом виконання, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування при проведенні мобілізації.
У спірному випадку наказ начальника ТЦК та СП про мобілізацію, яким, всупереч вимог статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призвано Позивача на військову службу, не може бути розцінений як акт індивідуальної дії, що вичерпав свою дію в момент його виконання, оскільки сам факт видання такого наказу спричинив для позивача юридично значущі негативні наслідки, які продовжують впливати на його правове становище.
У зв`язку з цим, є безпідставним твердження відповідача про одноразовий характер такого акту або про неможливість його скасування виключно з підстав його формального виконання.
Такий підхід узгоджується з принципами верховенства права, зокрема із забороною формалізму при захисті прав особи, та забезпечення ефективного судового захисту у відповідності до статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зобов`язання відповідача 2 виключити Позивача зі списків особового складу військової частини є ефективним засобом захисту порушених прав позивача, оскільки, в іншому випадку, права позивача не будуть захищені, що не відповідає завданню адміністративного судочинства.
Щодо відсутності у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» такої підстави для звільнення особи яка була раніше виключена з військового обліку то це є виключно свідченням того, що законодавець при написанні зазначеної норми виключав в принципі можливість проходження військової служби особою, яка була виключена з обліку за станом здоров`я.
Від позивача надійшли додаткові пояснення.
В обґрунтування посилається на висновки у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №280/2880/24.
Верховний Суд чітко зазначив, що особи, які підлягають виключенню (які виключені) з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного. Відповідно, такі особи не мають жодних обов`язків військовозобов`язаних, які передбачаються чинним законодавством, зокрема, щодо повторного проходження військово-лікарською комісії для повторного визначення ступеня придатності, а згодом до мобілізації.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
Згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного від 15.07.2020 № 4/1672, виданим військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , військове звання - рядовий, склад - рядовий, військово-облікова спеціальність 662997А, категорія - 1, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, ст. 78 “а” гр. ІІ наказу МО України від 14.08.2008 № 402, повторному медичному огляду не підлягає.
Також згідно з наданим представником позивача електронним військово-обліковим документом, сформованим 05.04.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знятий з військового обліку, категорія обліку - “не військовозобов`язаний”, підстава зняття/виключення - “військовослужбовці”, дата уточнення даних - 01.04.2025. Також у графі “ТЦК та СП” вказано - ІНФОРМАЦІЯ_7 (Дунаївці).
Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_8 було проведено відносно позивача медичний огляд, за наслідками якого позивача визнано придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 2025-0401-1121-3375-0.
Згідно з наданим відповідачем 1 витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) “Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації на особливий період” від 03.04.2025 № 93, солдата запасу - ОСОБА_1 призвано по мобілізації у військову частину НОМЕР_1 .
У матеріалах справи міститься вищевказаний витяг з наказу “Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації на особливий період” з датою його видання 03.04.2024.
Ухвалою суду першої інстанції витребувано у відповідача 1, зокрема, письмові відомості (пояснення) щодо дати, з якої ОСОБА_1 призвано на військову службу, а також пояснення, в яких вказати підстави зазначення в наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) “Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації” № 93, дати його винесення 03.04.2024.
25.06.2025 від представника відповідача 1 надійшла заява, в якій останній просив вважати направлений витяг з наказу про призов ОСОБА_1 від 03.04.2024 № 93 таким, що виданий з помилкою у даті його видачі, оскільки вірна дата видачі 03.04.2025. До цієї заяви долучено витяг з вищеназваного наказу № 93 з правильною датою, який долучений судом до матеріалів справи.
Відповідно до поіменного списку солдат ОСОБА_1 “висновок військово-лікарської комісії - 01.04.2025, Придатний” рекомендується до проходження військової служби. Список підписано тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 - 02.04.2025.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2025 № 101, ОСОБА_1 , призваного під час мобілізації, який прибув 02.04.2025 для проходження перепідготовки за новою військово-обліковою спеціальністю, з 02.04.2025 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з обіду 03.04.2025, призначено на посаду курсанта, у Збройних Силах не служив.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2025 № 178, ОСОБА_3 вважати таким, що 16.06.2025 вибув до військової частини НОМЕР_3 після проходження підготовки (перепідготовки) за новою військово-обліковою спеціальністю, з 16 червня 2025 року виключено зі всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення з 17 червня 2025 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституція України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
У розумінні частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 7 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з частинами 3 і 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Приписами статті 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до частини 1 – 4 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на час мобілізації, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:
1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які відповідно до статті 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу;
2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.
Громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.
Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають жінки, які належать до категорій, зазначених у частині одинадцятій статті 1 цього Закону.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
За положенням частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на 15.07.2020, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: 1) призвані чи прийняті на військову службу; 2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) припинили громадянство України; 6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину; 7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; 8) не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності; 9) померли.
За положенням частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на час мобілізації, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Відповідно до п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921, в редакції на 15.07.2020, районні (міські) військові комісаріати, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на відповідній території; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників і військовозобов`язаних та персональних даних, які містяться в них.
Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних ведеться районними (міськими) військовими комісаріатами шляхом обліку персональних та службових даних призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних.
Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах здійснюється за їх особистої присутності. При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку.
Виключення з військового обліку осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (які пропали безвісти) або засуджені до позбавлення волі, здійснюється без їх особистої присутності.
Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.
У разі відсутності у призовників і військовозобов`язаних військово-облікових документів районні (міські) військові комісаріати беруть їх на військовий облік, знімають або виключають з нього лише після відновлення зазначених документів.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-XII в редакції станом на час мобілізації, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.
На військову службу під час мобілізації можуть бути призвані особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади.
Під час дії особливого періоду військова служба (дія контрактів) для військовослужбовців продовжується у порядку, визначеному частиною восьмою статті 23 цього Закону.
У разі оголошення демобілізації звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, здійснюється відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону № 3543-XII. 
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачено підстави, за яких не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, яка у даному випадку на позивача не розповсюджується.
Абзацом 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII встановлено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках. 
Також 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Пунктом 4 розділу "Загальні питання" Порядку № 560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно пп.8 п.1 додатку 2 до Порядку №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
З наведеного слід дійти висновку, що законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку, Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік. Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку.
Аналіз змісту відповідних положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що громадяни які підлягають виключенню з військового обліку втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Так, згідно з наданим позивачем тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного від 15.07.2020 № 4/1672, виданим військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_6 , він був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Матеріали справи не містять інших доказів щодо виключення з військового обліку.
01.04.2025 позивач повторно пройшов військово-лікарську комісію, за наслідками якої позивача визнано придатним до військової служби.
На підставі вказаного висновку військово-лікарської комісії, позивача призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі відповідного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 03.04.2025 № 93 та направлено на перепідготовку за новою військово-обліковою спеціальністю до військової частини НОМЕР_1 , наказом командира якої, позивача зараховано до списків особового складу цієї частини.
З 16.06.2025 після проходження підготовки (перепідготовки) за новою військово-обліковою спеціальністю позивач вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження служби.
Щодо покликань скаржника на те, що позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, ст. 78 “а” гр. ІІ наказу МО України від 14.08.2008 № 402, повторному медичному огляду не підлягав, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі – Положення №402 у редакції на час мобілізації) штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Відповідно до пункту 20.3 Положення №402 в редакції на 15.07.2020, зокрема, при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту, зокрема: б) "Непридатний": до військової служби з виключенням з військового обліку; до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час).
Постанова "Непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців" приймається на воєнний час на підставі статей 7, 11, 12г, 13д, 24, 37, 44, 48, 56, 59, 65, 72, 81 Розкладу хвороб у випадках, коли для відновлення придатності (обмеженої придатності) до військової служби необхідний термін від 6 до 12 календарних місяців.
Відповідно до пункту 22.5 Положення №402 в редакції на 15.07.2020, свідоцтво про хворобу у воєнний час складається:
на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Відповідно до пункту 22.7 Положення №402 в редакції на час мобілізації, свідоцтво про хворобу під час дії особливого періоду складається:
на всіх військовослужбовців та військовозобов`язаних, визнаних непридатними до військової служби, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (крім випадків, передбачених пунктом 18.8 глави 18 розділу II цього Положення).
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. Під час дії особливого періоду довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Відповідно до пункту 22.10 Положення №402 в редакції на час мобілізації, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду.
Постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, повинні бути реалізовані негайно.
Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів закладів охорони здоров`я (установ) виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.
Відповідно до пункту 2.8.5 Положення №402 в редакції на час мобілізації, у порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. У воєнний час перевірка свідоцтв про хворобу з постановами про непридатність до військової служби проводиться за наданими на розгляд з ТЦК та СП медичними документами, а за медичними показаннями - шляхом проведення контрольного медичного огляду перед направленням на затвердження в штатні ВЛК.
Отже, чинне законодавство передбачає виключення особи з військового обліку за станом здоров`я на певний період.
Відповідно до пункту 2 частини 31 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).
Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, належить до військової служби за призовом.
При цьому, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які відповідно до висновку військово-лікарської комісії визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я.
Як зазначалось, позивач 01.04.2025 позивач повторно пройшов військово-лікарську комісію та визнаний придатним до військової служби.
Доказів відмови від проходження військово-лікарської комісії, оскарження вищевказаного висновку військово-лікарської комісії та порядку (процедури) проведення відносно позивача медичного огляду військово-лікарською комісією, позивачем не додано та судом не встановлено.
Отже, відсутні правові підстави для неврахування чинного висновку військово-лікарської комісії щодо придатності позивача до військової служби.
Колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки позивач не досяг граничного віку перебування у запасі він є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
Крім того, судом встановлено, що в зв`язку з внесеними змінами до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», розширене коло осіб, стосовно яких діє військовий обов`язок та які можуть бути використані для доукомплектування ЗСУ, а тому відповідач, виконуючи вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за відсутності підстав для зняття або виключення позивача з військового обліку - правомірно поставив позивача на військовий облік та мобілізував.
Крім того, у зв`язку з придатністю позивача до військової служби, відповідачами було вчинено ряд дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період, направлення його на перепідготовку за новою військово-обліковою спеціальністю та здійснення такої підготовки.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2025 № 101 про зарахування позивача до списків особового складу цієї військової частини реалізований.
З 16.06.2025 після проходження підготовки (перепідготовки) за новою військово-обліковою спеціальністю позивач вибув до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження служби.
Так, позивач після видання відповідного наказу про призов його на військову службу та до теперішнього часу є військовослужбовцем, тому у даному випадку виникають нові правовідносини щодо проходження військової служби, особливості яких визначаються, зокрема, Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Суд звертає увагу на те, що підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період визначені у статті 26 Закону №2232. 
Встановлений законодавцем в ч. 4 ст. 26 Закону №2232 перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану є вичерпним. 
При цьому, ні Законом №2232, ні іншими нормативно-правовим актом, в тому числі Законом №3543-XII, не передбачений порядок звільнення з військової служби військовослужбовця, який не підлягав призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Суд звертає увагу на те, що з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я здійснюється відповідно до статті 26 Закону на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби лише за умови, якщо військовослужбовець не висловили бажання продовжувати військову службу.
Посилання скаржника на висновки Верховного суду у постанові від 21 травня 2025 року у справі №280/2880/24 колегія суддів не приймає з огляду на наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі обставин окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи. 
Спірним у справі №280/2880/24 питанням було правомірність бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_9 у прийнятті рішення про зняття ОСОБА_4 з військового обліку у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон (Аргентинська Республіка).
Отже суд розглядав питання саме зняття особи з військового обліку, та не надавав оцінку законодавству в частині виключення з військового обліку та правомірності подальших дій щодо осіб які виключені з обліку.
У цій справі спірним питанням є правомірність рішення (наказ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про призов на військову службу за мобілізацією та наказ військової частини НОМЕР_1 про зарахування на військову службу.
Отже, обставини у справі №280/2880/24 не є тотожними обставинам цієї справи.
Колегія суддів не вбачає, що судом першої інстанції у даному випадку порушено вимоги матеріального або процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 р. у справі № 360/855/25 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 р. у справі № 360/855/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 15 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко