РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/1403/25
Провадження № 22-ц/4815/110/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н.М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач –  ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року у складі судді Макеєва С.В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ніколаєва Галина Григорівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 05 лютого 2021 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що зроблено актовий запис за №49. З листопада 2024 року як сім`я сторони не проживають, не виконують сімейні та подружні обов`язки, спільного господарства не ведуть. Позивач та відповідач не одноразово протягом останніх місяців намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося. В результаті цих розмов позивач прийшов до висновку, що розлучення – це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя. З наведених підстав просив суд розірвати між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 27 вересня 2011 року виконкомом Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області, актовий запис №10, а також стягнути судові витрати з відповідачки.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року вказаний позов задоволено. Шлюб між громадянином Франції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за №49, розірвано.
Рішення суду першої інстанції вмотивоване конституційно гарантованим принципом добровільності шлюбу чоловіка і жінки та обґрунтовано тим, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання подружжю строку для примирення.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що при вирішенні спору суд припустився надмірного формалізму та не з`ясував всебічно і повно фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, не забезпечив участь в судовому засіданні обох сторін, не вжив заходів до примирення подружжя. Додає, що її чоловік дуже емоційний та часто приймає необдумані поспішні рішення, а строк для примирення міг би стати тим часом, якого вистачило б для налагодження стосунків подружжя. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Ніколаєва Галина Григорівна заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі Реньо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 лютого 2021 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що зроблено актовий запис за №49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (видане повторно).

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. 

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 

У апеляційній скарзі стороною відповідача вказується про те, що місцевим судом при розгляді справи не було вжито заходів до примирення подружжя, що є порушенням ч. 1 ст. 111 СК України. Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу категорично заперечує проти надання строку для примирення, покликаючись на те, що сторони з тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, а позивач послідовно та обґрунтовано наполягає на розірванні шлюбу. Жодних доказів можливості реального примирення подружжя апелянткою не подано.

Суд першої інстанції, оцінивши ці обставини, цілком правомірно не знайшов підстав для надання строку на примирення. Зазначимо, що сам по собі факт подання заяви про примирення не є достатнім для відкладення вирішення справи, якщо об`єктивні дані свідчать про фактичний розпад сім`ї.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що між ним та відповідачкою відсутнє взаєморозуміння, а неодноразові упродовж останніх місяців спроби обговорити сімейні проблеми, спокійно вирішити їх не дали ніяких результатів. Заперечував проти надання строку для примирення подружжя, зазначаючи, що не має бажання зберігати сім`ю з відповідачкою та примирення між ними неможливе. 

На спростування цих посилань позивача відповідачка, яка заперечувала проти позову та оскаржила рішення суду про розірвання шлюбу, не надала жодних обґрунтованих пояснень чи доказів вжиття нею заходів для примирення з позивачем.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного невжиття місцевим судом заходів до примирення подружжя як такі, що суперечать обставинам справи та нормам сімейного законодавства. 

Відповідно до ст.ст. 111, 112 СК України застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу. При цьому апеляційний суд враховує те, що з моменту подання позовної заяви і до моменту розгляду даної справи апеляційним судом минуло понад дев`ять місяців, у зв`язку із чим відповідачка мала час та можливість для примирення із позивачем, однак жодних доказів вжиття заходів з цього приводу суду не надала. За таких обставин висновок місцевого суду про розпад сім`ї сторін і неможливість її збереження відповідає матеріалам справи, а оскаржуване рішення ґрунтується на законі. 

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.