РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,
(Справа № 285/6799/25, провадження у справі № 2/0285/444/26)
розглянув у судовому засідання у спрощеному порядку цивільну справу без повідомлення сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року в розмірі 21 444,62 грн., судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн. 
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 17.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено Договір № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті Відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований Відповідачем, 17.01.2020 15:55:07, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду).
Відповідач ОСОБА_1 здійснила всі необхідні дії, спрямовані на укладання Кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний Відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. На умовах Кредитного договору Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів.
В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, Відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Додатковим договором від 10.02.2020 р., строк користування кредитом продовжили до 12.03.2020 р., а в подальшому Додатковим договором від 15.03.2020 р., строк користування кредитом продовжили до 15.04.2020 р.. Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору.
22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі - ТОВ «Сіроко Фінанс») уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 , за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 4362. 
В подальшому, 21 жовтня 2024 року, ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20241021/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 , за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 59.
Позивач стверджує, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 04.12.2025 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 21 444,62 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) – 5 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування – 13 310,00 грн.; заборгованість за пенею та штрафами – 0,00 грн.; інфляційне збільшення – 3 134,62 грн. 
В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року в розмірі 21 444,62 грн. на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. і 7000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. 
Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справ без виклику (повідомлення) сторін. 
Ухвала про відкриття провадження та матеріали справи були отримані відповідачем згідно з вимогами статей 190, 272 ЦПК України.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Встановлено, що 17.01.2020 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Лінеура Україна» Договір № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, опублікований в особистому кабінеті відповідача та на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований ОСОБА_1 17 січня 2020 о 15 год. 55 хв., шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду (а.с.13-15).
Відповідно до п. 1.1 договору Товариство надає відповідачці грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів, договір діє до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором (п.1.2 договору). Договором визначено, що акційна процентна ставка 0,01% від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) в межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 (п.1.3.1 договору), стандартна процентна ставка складає 1,90 % (п.1.3.2 договору) від суми позики за кожен день користування позикою (693,50% річних).
За умовами п. 1.3.3 Договору у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язання у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п. 3.4, 3.5 цього Договору. 
Із довідки № 1-1609 від 16.09.2025 вбачається, що через платіжний сервіс іPay.ua Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «Лінеура Україна» 17.01.2020 о 15:59:02 здійснило успішну операцію з переказу грошових коштів в сумі 5000,00 гривень на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 46713399 (а.с.35).
В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати Відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 450176 від 17.01.2020, Відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Додатковим договором №610483 від 10.02.2020 р., строк користування кредитом продовжили до 12.03.2020 р., а в подальшому Додатковим договором № 843837 від 15.03.2020 р., строк користування кредитом продовжили до 15.04.2020 р. (а.с.8-12).
Означені правочини, як і основний, укладені в електронній формі та підписані зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі - ТОВ «Сіроко Фінанс») уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 , за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 4362 (а.с.18-20,33).
В подальшому, 21.10.2024 року, ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20241021/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 , за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 59 (а.с.25-28,34).
13.03.2025 позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу за № 370, в якій повідомив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за Договором про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №450176 від 17.01.2020, та необхідність сплати борг (а.с.39).
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами договору. Проте Відповідач всупереч умов Кредитного договору тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.
У зв`язку з чим Позивач вимушений звернутись із даним позовом до Відповідача про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів та відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за Кредитним договором.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Встановлено, що згідно Договору № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року, відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася, повністю зрозуміла та погодилася з усіма умовами Договору, і зобов`язалася неухильно дотримуватися умов Договору та Правил.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Встановлено, що укладання договору відбулась в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, якій було відправлено на номер мобільного телефону Відповідача. Його дійсність відповідачем у встановленому законом порядку не спростована. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови на яких нею було взято кредит, а тому вимога щодо стягнення з неї заборгованості за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року по тілу кредиту в розмірі 5000,00 грн. підлягає повному задоволенню.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором №450176 від 17.01.2020, судом встановлено, що станом на 04.12.2025 р. заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» становить 21 444,62 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) – 5 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування – 13 310,00 грн.; інфляційне збільшення – 3 134,62 грн. (а.с.36).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування кредитом в розмірі 13 310,00 грн. позикодавцем нараховані впродовж дії договору.
Отже, сума заборгованості за договором №450176 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 17.01.2020 р. становить 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13310,00 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо обрахунку інфляційного збільшення суд зазначає таке.
Відповідно до роз`яснень ПВГСУ від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 за № 62-97р.
Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІВС = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де 1-ІІ - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 2-ІІ - індекс інфляції за другий місяць прострочення, Z-ІІ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
У разі коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених у різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.
При застосуванні індексу інфляції слід умовно рахувати, що у разі якщо сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період даного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Для обрахунку сукупного індексу інфляції за період з 16.04.2020 року по 23.02.2022 року перемножуємо між собою індекси з травня 2020 року по лютий 2022 року включно, при цьому для спрощення обрахунків кожен індекс попередньо розділимо на 100. Сукупний індекс за вказаний період становить 1,17119713.
Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 16.04.2020 року по 23.02.2022 року становитиме (18 310,00 х 1,17119713 - 18 310,00 = 3 134,62 грн. (необхідно суму заборгованості помножити на сукупний індекс інфляції).
Для обрахунку інфляційного збільшення необхідно від суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції відняти суму заборгованості за відповідний період.
Отже, інфляційне збільшення складає 3 134,62 грн.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача заборгованості за договором №450176 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 17.01.2020 р. в розмірі 21444,62 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) – 5 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування – 13 310,00 грн.; інфляційне збільшення – 3 134,62 грн. 
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням повного задоволення позовних вимог.
При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. 
В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.
У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3 000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором — задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (реквізити Позивача: Код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО банку 300528) заборгованість за Договором № 450176 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.01.2020 року у розмірі 21 444 (двадцять одна тисяча чотириста сорок чотири) грн. 62 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (реквізити Позивача: Код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО банку 300528) судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000 (три тисячі) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.
Повний текст рішенні виготовлено 10.02.2026 року.

Головуючий