ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року
м. Київ
справа № 183/8535/22 
провадження № 51-4231км24 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання захисника засудженого прокурора	 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1
на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2024 року 
Обставини справи 

Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено за частиною 6 статті 111-1 Кримінального кодексу України (КК) до позбавлення волі на строк 11 років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги на строк 11 років, з конфіскацією майна.
Суд визнав доведеним, що з 23 червня по 08 вересня 2022 року засуджений як спеціаліст по екології та природних ресурсах тимчасової цивільної адміністрації м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, облаштовував та підключав гучномовці на території окупованого міста Балаклії, через які транслювалась російська пропаганда та радіо «ЖИЗНЬ». 
Суд кваліфікував ці дії як організацію та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та збройних формувань, активну участь у таких заходах.
Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без зміни.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

Захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить скасувати оскаржені рішення призначити новий розгляд в суд першої інстанції.
Він стверджує, що:
діяння, визнане судами доведеним, не містить складу інкримінованого злочину з урахуванням частин 2 і 3 примітки до статті 111-1 КК, що свідчить про неправильне застосування кримінального закону;
добровільність згоди на співпрацю з окупантами, а, отже, і умисел на протиправні діяння не доведено поза розумним сумнівом; 
судами не взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо вимушеної праці засудженого в незаконно створеній цивільній адміністрації внаслідок реальних погроз з боку окупантів;
допит свідків в режимі відеоконференції відбувався в умовах впливу на них з боку працівників поліції;
засудженого фактично затримали 22 вересня 2022 року, однак суд не зарахував цей строк у термін покарання;
призначене засудженому додаткове покарання у виді конфіскації майна, у тому числі квартири,де він мешкав із малолітньою донькою і цивільною дружиною, є для нього надмірним тягарем.
На думку захисника, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, належним чином не вмотивував свого рішення, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 419 КПК.
Позиція учасників касаційного розгляду 

Сторона захисту у судовому засіданні підтримала доводи касаційної скарги, просила її задовольнити.
Прокурор просив частково задовольнити касаційну скаргу шляхом зміни судових рішень. 
Оцінка Суду

Суд заслухав доповідь судді, пояснення сторін, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив наведені в скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до статті 433 КПК Суд не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. 
В судах першої та апеляційної інстанцій захист наполягав на тому, що в діях засудженого не має ознак складу інкримінованого йому злочину. 
Відповідно до частини 6 статті 111-1 КК однією із форм колабораційної діяльності вважається організація та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань та/або на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради, активна участь у таких заходах.
Частинами 2 та 3 примітки до цієї статті роз`яснено суть термінів «заходи політичного характеру» та «здійснення інформаційної діяльності», а саме :
під заходами політичного характеру розуміються з`їзди, збори, мітинги, походи, демонстрації, конференції, круглі столи тощо;
під здійсненням інформаційної діяльності розуміється створення, збирання, одержання, зберігання, використання та поширення відповідної інформації.
У цьому провадженні суди хоч і констатували винуватість засудженого у вчиненні інкримінованої йому форми колабораціонізму, однак не проаналізували з врахуванням вищезазначених частин примітки до ст. 111-1 КК, про яку форму колабораціонізму йдеться: про організацію та проведення заходів політичного характеру чи про здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією. 
Якщо ж суди вважали, що йдеться про обидві ці форми колабораційної діяльності, то те, які саме дії засудженого під яку форму колабораціонізму підпадають слід проаналізувати детально. 
Під час судового розгляду ОСОБА_6 свою винуватість не визнав і пояснив,що працював на посаді електрика у Балаклійському будинку культури, російські військові змусили його працювати у цивільній адміністрації м. Балаклія Ізюмського району Харківської області. Засуджений вважав, що ніякої інформаційної чи політичної діяльності він не здійснював.
Сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_6 вчинення колабораційної діяльності у зв`язку з тим, що останній забезпечував своїми діями функціонування гучномовців, які дозволили транслювати в місті російський контент.
Свідок ОСОБА_11 пояснив в суді, що гучномовці вішали за вказівкою ОСОБА_12 у липні-серпні, проте в подальшому він та інші робітники працювали за вказівками ОСОБА_12 або ОСОБА_6 . 
Свідок ОСОБА_13 вказав, що на початку ОСОБА_6 давав вказівки від ОСОБА_12 , а згодом сам давав вказівки виносити колонки на вулицю, показував йому, як підключати колонки і вмикати радіотрансляцію, і коли був інтернет засуджений вмикав радіостанцію. 
Свідок ОСОБА_14 повідомив, що був змушений працювати на посаді інженера зв`язку і в той час начальником відділу зв`язку був ОСОБА_12 , свідок разом з ОСОБА_6 та іншими проводили лінію для колонок на стовпах, а засуджений вмикав російське радіо «ЖИЗНЬ», яке транслювало пісні і правила здавання в полон російським військовим. 
Свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що ОСОБА_6 давав вказівки щодо встановлення колонок, через які транслювалось російське радіо «ЖИЗНЬ». 
Судам необхідно дослідити, які саме дії вчинював ОСОБА_6 , якими були ці дії, чи останній здійснював дії організаційного характеру щодо забезпечення функціонування каналів зв`язку і трансляції російських наративів у м. Балаклія, чи діяв він за вказівкою окупаційної влади, спільно з нею. Також суду у результаті детального аналізу доказів у цьому провадженні слід мотивувати вчинення якої саме з форм колабораціонізму є доведеним і якими доказами.
У цьому провадженні суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку, що дії засудженого у здійсненні заходів політичного характеру та інформаційної діяльності полягали у створенні технічних умов та забезпеченні трансляції російського радіо «Жизнь» на тимчасово окупованій території м. Балаклія.
Проте суду першої інстанції необхідно конкретизувати свої висновки з врахуванням частин 2 і 3 примітки до статті 111-1 КК.
Також у цьому провадженні сторона захисту ставить під сумнів проведення допитів в режимі відеоконференції із частиною свідків. Тому суду необхідно провести допити свідків так, щоб виключити сумніви у можливості стороннього впливу на них з боку інших осіб.
Судам необхідно більш детально зупинитися на доведенні факту добровільності дій ОСОБА_6 і зробити висновок щодо цього з врахуванням доказів, які свідчать про те, що останній розміщував чи організовував розміщення гучномовців без тиску на нього, тобто міг самостійно приймати рішення про вчинення або невчинення певних дій. 
З огляду на викладене вирок суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим. Отже, зазначене судове рішення щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 438 КПК. 
Оскільки апеляційний суд під час перевірки справи в апеляційному порядку зазначених порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону не усунув, на доводи наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, що аналогічні доводам у касаційній скарзі, ґрунтовних відповідей не надав, скасуванню підлягає також і ухвала апеляційного суду.
Суд вважає, що апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій засудженого, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду необхідно дослідити обставини справи, та, враховуючи висновки і мотиви Суду, на підставі яких скасовано судові рішення, прийняти справедливе рішення, яке відповідає статті 370 КПК.
З метою запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, та з врахуванням тяжкості вчиненого злочину на підставі положень частини 3 статті 433 КПК касаційний суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2  ОСОБА_3