Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/1961/25
Провадження № 2/542/110/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Шарової-Айдаєвої О.О.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Карась В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (надалі також – позивач, ТОВ «Українські фінансові операції») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 90696 грн 56 коп., що складається із заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) в сумі 20999 грн 99 коп., заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, в сумі 51216 грн 58 коп., заборгованості за процентами, нарахованими позивачем, в сумі 18479,9912 грн, та інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦПК України в порядку частин 10, 11 статті 265 ЦПК України.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 123) позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 124).
Своєю ухвалою від 11 грудня 2025 року суд витребував у АТ КБ «Приват Банк» інформацію щодо підтвердження належності ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ) платіжної картки № НОМЕР_2 та інформацію щодо підтвердження факту зарахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , банком-емітентом якої є АТ КБ «Приват Банк» за період з 04.09.2024 по 09.09.2024 у сумі 21000 грн, за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) (а.с. 134-135).
Витребувана судом інформація надійшла до суду 21 січня 2026 року (а.с. 143).
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року вирішено здійснювати заочний розгляд справи.

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог ТОВ «Українські фінансові операції» посилалось на те, що 04 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі також – ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі з використанням електронного підпису, який відповідач відтворила шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер її мобільного телефону.
Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту – 21000 грн 00 коп.; строк кредиту – 360 днів: із 04.09.2024 по 30.08.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка – 1,0% в день, знижена процентна ставка – 0,95% в день.
Позивачем зазначено, що факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек», відповідно до якої вбачається, що на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 21000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , що є доказом видачі кредитних коштів.
Вказано, що за користування кредитними коштами здійснювалось нарахування процентів на умовах, передбачених кредитним договором та, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зазначених у договорі умов до неї застосовувалась повна ставка кредитування у розмірі 1% в день.
02 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором № 4942853 від 04 вересня 2024 року.
Отже, до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4942853 від 04 вересня 2024 року, у загальному розмірі 82716 грн 57 коп., із яких 20999 грн 99 коп.– сума заборгованості за тілом кредиту, 51216 грн 58 коп. – сума заборгованості за процентами та 10500 грн 00 коп. – сума заборгованості за штрафами/неустойками.
Вказано, що ТОВ «Українські фінансові операції» нараховано проценти за стандартною процентною ставкою (1%), за 88 календарних днів за період із 03.06.2025 по 29.08.2025 у межах строку дії договору в розмірі 18479,9912 грн.
Також, позивач зазначив, що нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами, за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Отже, зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 4942853 від 04 вересня 2024 року, у загальному розмірі становить 90696 грн 56 коп., що складається із суми заборгованості за тілом кредиту - 20999 грн 99 коп., нарахованих процентів первісним кредитором – 51216 грн 58 коп., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 88 календарних днів – 18479,9912 грн.
Також, стосовно вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду позивач зазначив, що відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.
На даний час, відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати.
Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 123).
Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 13 листопада 2025 року разом із судовою повісткою направлялися на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» від 27 листопада 2025 року (а.с. 126-129).
Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, зазначена ухвала вважається такою, що вручена відповідачу.
В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 13 листопада 2025 року, суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов.
Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів.
Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 138), у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 14).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надавала.
Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 21 січня 2026 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача повернулась до суду із зазначенням причини невручення – «адресат відсутній за вказаною адресою» від 31 грудня 2025 року (а.с. 139-141).
З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд доходить висновку про те, що відповідач є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
Оскільки, судова повістка є такою, що врученою відповідачу та враховуючи неподання нею відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів.
За вказаних обставин, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 04 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі – договір), який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 43-54).
Згідно з пунктом 1.2. договору передбачено, що на умовах, встановлених Договором Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 21000 грн 00 коп.
Відповідно до пункту 1.3. договору, строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору.
Згідно з пунктом 1.4. договору, тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка – 1,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього Договору; знижена процентна ставка – 0,95 % за кожен день користування кредитом та застосовується на умовах передбачених підпунктом 1.4.2. пункту 1.4. цього договору.
Пунктом 1.5. договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату кладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 96600,00 гривень; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 96285,00 гривень.
Відповідно до пункту 1.6. договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 96600,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 96285,00 грн 50.
Згідно з пунктом 2.1. договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .
Відповідно до пункту 3.1. договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Договір № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року містить електронний підпис від імені ОСОБА_1 (а.с. 54-зі звороту).
Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом.
Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит визначена в додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4942853 від 04 вересня 2024 року (а.с. 56-57).
Також, електронним підписом ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сума кредиту – 21000 грн 00 коп., строк кредиту – 360 днів, стандартна процентна ставка – 365,00% річних (1,00% в день), знижена процентна ставка – 346,57% річних (0,95% в день) (застосовується протягом першого розрахункового періоду як результат отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку відповідно до програми лояльності кредитодавця, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки (здійснена своєчасна оплата за договором чи здійснено дострокове повернення кредиту), періодичність внесення платежів кожні 30 днів (а.с. 41-42).
Встановлено, що факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «Пейтек» за вих. № 20250610-638 від 10 червня 2025 року, в якому зазначено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» 04.09.2024 13:39:12 на суму 21000 грн 00 коп., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки: № НОМЕР_2 (а.с. 18).
Підписавши 04 вересня 2024 року договір № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним.
Згідно з інформацією АТ КБ «Приват Банк», наданої на виконання ухвали суду від 11 грудня 2025 року, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ). Повідомлено, що по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) було зарахування коштів на суму 21000 грн 00 коп. 04 вересня 2024 року (а.с. 143).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4942853 від 04 вересня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 02 червня 2025 рокузаборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Лінеура Україна» складає 82716 грн 57 коп. Із вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем було здійснено оплату за кредитом у загальному розмірі 5586 грн 01 коп., зокрема: 0,01 грн – тіло кредиту та 5586 грн 00 коп. – проценти за користування (а.с. 36-40).
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Судом встановлено, що 02 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 103-107).
02 червня 2025 року Клієнтом та Фактором підписаний акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року (а.с. 108-зі звороту) та акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді за Договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року (а.с. 112).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, який є Додатком № 1 до Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4942853, у загальному розмірі 82716 грн 57 коп. (а.с. 32-33).
Згідно з платіжною інструкцією № 257 від 03 червня 2025 року (а.с. 74), платіжною інструкцією № 1384 від 03 червня 2025 року (а.с. 75), платіжною інструкцією № 11185 від 03 червня 2025 року (а.с. 76), ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило оплату ТОВ «Лінеура Україна» за відступлення прав вимоги.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором № 4942853 про надання споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року за 88 календарних днів (03.06.2025-29.08.2025) нараховано проценти за користування грошовими коштами в сумі 18480 грн 00 коп. у межах строку кредитування, за процентною ставкою – 1% (210 грн 00 коп.) (а.с. 34-35).
Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору № 4942853 про надання споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року, за відповідачем рахується заборгованість за договором у загальному розмірі: 90696 грн 56 коп., що складається із суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) - 20999 грн 99 коп., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 51216 грн 58 коп., суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 88 календарних днів за період із 03.06.2025-29.08.2025 у межах строку договору – 18480 грн 00 коп.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за договором № 4942853 про надання споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року у загальному розмірі 90696 грн 56 коп.
Також, судом встановлено, що позивач посилаючись на норми частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України, просив зазначити в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат і 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновки щодо правозастосування
Судом встановлено, що 04 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 21000 грн 00 коп. строком на 360 днів, із 04 вересня 2024 року по 30 серпня 2025 року.
Як вбачається зі змісту кредитного договору шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідач прийняв пропозицію укласти договір.
Також, електронним підписом - одноразовим ідентифікатором відповідач підписала таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4942853 від 04 вересня 2024 року (а.с. 56-57) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 41-42).
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» про перерахування суми кредиту, грошові кошти за договором перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 18).
Відомості про отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджуються інформацією, наданою АТ КБ «Приват Банк», у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 11 грудня 2025 року (а.с. 143).
Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору перед первісним кредитором, зокрема: ОСОБА_1 порушила вимоги договору щодо вчасної сплати основної суми боргу, з огляду на що за нею рахується заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) в розмірі 20999 грн 99 коп. та нарахованими процентами в розмірі 51216 грн 58 коп.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Позивач на підставі договору факторингу набув статусу нового кредитора за договором № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року, отримав право вимоги щодо ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним договором.
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Факт передачі первісним кредитором права вимоги за кредитним договором підтверджується наданим до суду витягом з реєстру боржників (а.с. 32-33).
Після отримання права вимоги до боржника, ТОВ «Українські фінансові операції» здійснено нарахування заборгованості за відсотками за договором № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року за період із 03 червня 2025 року по 29 серпня 2025 року, що складає 88 календарних днів (з моменту переходу до позивача права вимоги до 29 серпня 2025 року) за процентною ставкою 1%, включно в межах строку дії договору в сумі 18480 грн 00 коп.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за договором № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту не виконала ані перед первісним кредитором, ані перед фактором, який набув право вимоги за відповідним договором про надання споживчого кредиту.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі.
Вирішуючи вимоги позивача щодо нарахування в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманої суми інфляційних втрат і 3 % річних із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» суд зазначає таке.
В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на норми статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Стверджує, що застосування вказаної статті зорієнтовано на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні втрати і 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Посилається на пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у якій зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Також посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц згідно із якими внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частини 10 статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Згідно з частиною 11 статті 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Тобто нормами, на які посилається позивач, передбачено право суду зобов`язати нараховувати відсотки або пеню на такий борг, на який нараховуються відсотки або пеня до моменту виконання рішення лише у випадку, якщо нормами законодавства врегульоване таке нарахування.
Відповідно по пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, від якої, позичальник, якому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, звільняється.
Оскільки нормами закону не передбачено у період воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування нарахування на боргове зобов`язання, що виникло із кредитних правовідносин трьох процентів річних та втрат від інфляції, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, тому відсутні підстави для зобов`язання нараховувати відповідні відсотки або пеню до моменту виконання рішення, тому у задоволенні позовних вимог щодо нарахування в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманої суми інфляційних втрат і 3% річних з відповідача - позивачу слід відмовити.
Також, суд відмовляє у задоволенні вимоги про роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, оскільки вона є похідною вимогою від вимоги щодо нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оскільки відповідач доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи факт невиконання ОСОБА_1 умов договору № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в загальному розмірі 90696 грн 56 коп., що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 20999 грн 99 коп., суми заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 51216 грн 58 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за 88 календарних днів, у розмірі 18480 грн 00 коп.
У задоволенні іншої частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.,відповідно до платіжної інструкції № 11611 від 31 жовтня 2025 року (а.с. 15).
З огляду на викладене, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача по справі ОСОБА_1 у розмірі 2422 грн 40 коп.на користь позивача ТОВ «Українські фінансові операції».
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано акт № 4942853 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, датований 31 жовтня 2025 року (а.с. 58), детальний опис робіт (наданих послуг) № 4942853 від 30.05.2025 (а.с. 59), заявку № 4942853 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року з детальним описом правничих послуг, необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 (а.с. 60-61), рахунок на оплату наданих адвокатом Дідух Є.О. правничих послуг № 4942853-2025 від 31 жовтня 2025 року на загальну суму – 10000 грн (а.с. 65), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 від 24.03.2017 адвоката Дідух Є.О. (а.с. 77), договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (а.с. 89-90).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі наявні підстави для стягнення із відповідача ОСОБА_1  на користь позивача ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на правничу допомогу, проте у зменшеному до 4000 грн 00 коп. розмірі, що є співмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 280-281 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (код ЄДРПОУ 40966896, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ) заборгованість за договором № 4942853 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 вересня 2024 року в загальному розмірі 90696 грн 56 коп. (дев`яносто тисяч шістсот дев`яносто шість гривень п`ятдесят шість копійок), що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 20999 грн 99 коп. (двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок), суми заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 51216 грн 58 коп. (п`ятдесят одна тисяча двісті шістнадцять гривень п`ятдесят вісім копійок), заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 18480 грн 00 коп. (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят гривень).
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (код ЄДРПОУ 40966896, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн 00 коп. (чотири тисячі гривень).
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ 40966896, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ;
відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва