Справа№ 583/219/26 
2-а/583/4/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2026 року  Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді   -   Плотникової Н.Б.    
при секретарі -   Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за адміністративним позовом 
ОСОБА_1 
до поліцейського інспектора Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Биканова Максима Михайловича, Головного управління Національної поліції в Сумській області 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:
19.01.2026 року представник позивача подав до суду адміністративний позов, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6492940 винесену інспектором Охтирського РВП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції Бикановим Максимом Михайловичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 грн., а провадження в справі закрити. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.01.2026 р. інспектором Охтирського РВП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції Бикановим Максимом Михайловичем було винесено постанову серії ЕНА № 6492940 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 10.01.2026 р. в 18.32 год. в м. Охтирка по пл.. Успенській, 1 керував автомобілем марки ВАЗ-21061 днз НОМЕР_1 не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України. Поліцейський зупинив автомобіль позивача безпідставно. Будь-яких матеріалів, протоколів, постанов за порушення правил дорожнього руху, які б свідчили про порушення водієм ОСОБА_1 конкретного пункту ПДР України, не складено. Обставини, викладені в постанові, не відповідають дійсності. Водій ОСОБА_1 не рухався по площі Успенській, 1 м. Охтирка керуючи транспортним засобом, цього факту не було і не могло бути, будь-яких доказів на підтвердження цього не надано. Також зазначає, що постанова була винесена і фактично розгляд справи відбувся по вул. Армійській в м. Охтирка, а не в місці, що зазначено в постанові. Тобто винесена постанова обвинувачує особу у вчиненні правопорушення, яке позивач не вчиняв. В постанові повинно бути зазначено точний час, точне місце вчинення адміністративного правопорушення. Дана постанова не відповідає цим вимогам, так як в ній зазначено місце скоєння правопорушення (площа Успенська, 1 м. Охтирка),в якому позивач не був фізично. Окрім того, було порушено встановлений порядок притягнення до відповідальності. Поліцейський після зупинки транспортного засобу позивача на вул. Армійській, 1 м. Охтирка не надав доказів вчинення правопорушення, не повідомив про початок розгляду справи не надав можливість реалізувати передбачені законом права особі, яка притягається до відповідальності. Поліцейський не повідомив про права ОСОБА_1 та не роз`яснив їх по суті, порушив право на захист особи, так як позивач бажав участі захисника в ході розгляду справи, розгляд справи не проводив, постанову на місці зупинки водію не вручив. Розгляд справи проведений з порушенням порядку притягнення до відповідальності. Враховуючи, що позивач не вчиняв порушення правил дорожнього руху за обставин, що зазначені в оскаржуваній постанові, вона являється незаконною та підлягає скасуванню.
29.01.2026 р. від відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – відмовити в повному обсязі. Відзив мотивує тим, що поліцейським Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Бикановим М.М. 10.01.2026 здійснювалося несення служби по відпрацюванню правопорушень на території м. Охтирка. Так, об 18.32 на вул. Соборній був помічений автомобіль ВАЗ днз НОМЕР_2 , що порушив правила дорожнього руху, а саме не увімкнув покажчик повороту при з`їзді. Це і послугувало причиною зупинки даного транспортного засобу. У ході перевірки особи водія було встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 стверджував сам, що має несправний покажчик повороту (зафіксовано на відеозаписі). Надалі водію було повідомлено про необхідність надати на вимогу поліцейського документи відповідно до п.п. 2.1 ПДР України. Натомість виявилося, що у ОСОБА_1 відсутнє посвідчення водія. Виходячи з обставин, що склалися, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме, що водій порушив правила дорожнього руху, було складено оскаржувану постанову серія ЕНА № 6492940 від 10.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Разом з тим ОСОБА_1 було зачитано ст. 55, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чітко роз`яснено його права і обов`язки. Від отримання копії постанови нарочно та підписання копій позивач відмовився, тому копія постанови серії ЕНА № 6492940 від 10.01.2026 була направлена останньому за адресою мешкання листом від 13.01.2026 № 6713-2026. Поліцейським встановлено час, дату, місце та особу правопорушника, фактичні обставини вчиненого правопорушення, вимоги закону, які порушено, кваліфікацію дій особи та накладене стягнення, тобто виконано всі вимоги, передбачені ст. 245, 252, 280 КУпАП. З огляду на вищевикладене, ГУНП в Сумській області вважає, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та законами України, а тому винесена постанова серії ЕНА № 6492940 від 10.01.2026 р. є законною. Також зазначено, що сума витрата на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. є необгрунованою та завищеною, а також до позову не надано жодного належного доказу того, що позивач реально поніс заявлені витрати.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, зазначивши, що відповідно до постанови ОСОБА_1 рухався по пл.. Успенській, 1 м. Охтирка, однак жодних доказів руху по цій площі не надано. Також вказує, що місце розгляду справи зазначено невірно, так як вказано площа Соборна, 1 м. Охтирка, а справа була розглянута на території бувшого заводу «Нафтопромаш» по вул. Армійська, 1 м. Охтирка. Працівниками поліції не було надано доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням, зокрема не надано відеозапису, будь-які протоколи за порушення ПДР не складалися. Крім того, було порушено порядок притягнення до відповідальності позивача: поліцейським не було оголошено про початок розгляду справи, не роз`яснено ОСОБА_1 його права. ОСОБА_1 просив поліцейського не писати штрафу, тим самим фактично просив відкласти розгляд справи, однак поліцейським не було задоволено таке клопотання, чим було порушено право позивача на захист. Також після винесення постанови її копію не було вручено ОСОБА_1 . 
Позивач в судовому засіданні пояснив, що того дня він рухався по вул. Спортивній, увімкнув покажчик повороту, він не блимав – не працював, хоча при виїзді з дому він працював. Його автомобіль вже старий, тому покажчик повороту в ньому то працює, то не працює. . Працівники поліції після зупинки стали запитувати про поворотник. Оскільки це був перший випадок, коли його зупиняли працівники поліції, він став телефонувати адвокату, який не брав слухавки, та своєму батьку. Зазначив, що працівники поліції питали його чи буде він отримувати копію постанови під підпис. Так як він ( ОСОБА_1 ) не був згоден з постановою та з тим, що на місце не приїхав батько та адвокат, тому відмовився розписуватися у постанові. Копію постанови по він ( ОСОБА_1 ) отримав у відділі поліції.
Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області в судовому засіданні просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Відеозаписом з боді-камери поліцейського ОСОБА_2 підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також зазначила, що невірно вказана в постанові адреса – це технічна помилка. З відеозапису вбачається, що права ОСОБА_1 були роз`яснені, клопотань про відкладення розгляду справи він не заявляв..
Відповідач - поліцейський Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 10.01.2026 року поліцейським Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Бикановим М.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6492940, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Згідно даної постанови ОСОБА_1 10.01.2026 року о 18.32 год. в м. Охтирка на площі Успенська, 1 керував автомобілем ВАЗ днз НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а ПДР України.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, зокрема за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП).
В ст. 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, кожен громадянин, який досяг відповідного віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами може отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Вказане право підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії за відповідною категорією.
Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що особі надається право керування транспортним засобом лише за наявності посвідчення водія, отриманим в установленому законом порядком. За відсутності посвідчення водія відповідної категорії у особи відсутнє право на керування таким транспортним засобом.
Згідно із частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до пункту 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, у вигляді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами  в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами  в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 6492940 від 10.01.2026 року на ОСОБА_1 накладено адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачами надано до суду DVD-R диск з відеозаписами з нагрудних камер.
Із дослідженого відеозапису встановлено, що при перевірці документів після зупинки транспортного засобу позивачем на вимогу працівника поліції не надано посвідчення водія на право керування транспортним засобом.
На спростування факту керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, позивачем не було надано суду посвідчення водія відподвіної категорі. Факт відсутності у нього посвідчення водія позивачем не оспорюється.
Отже, наданим відеозаписом підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопаорущення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач та його представник посилаються на незаконність вимоги поліцейського пред`явити посвідчення водія, оскільки жодних доказів вчинення позивачем правопорушення чи інших визначених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» обставин, які надають поліцейському право зупинити транспортний засіб та вимагати пред`явлення відповідного посвідчення, поліцейським не надано.
Однак суд не погоджується з такими доводами виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Згідно ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.
З дослідженого відеозапису вбачається, що поліцейський після зупинки транспортного засобу ВАЗ днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 представився, повідомив, що здійснюється відеозапис, повідомив позивачу причину зупинки – позивач не увімкнув показчик повороту при з`їзді. На запитання до водія «Чому не увімкнув покажчик повороту?» ОСОБА_1 відповів, що показчик повороту не працює. Після цього поліцейський попросив пред`явити для перевірки посвідчення водія, на що позивач повідомив, що посвідчення у нього немає. Поліцейський роз`яснив права ОСОБА_1 , передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомив, що позивач порушив п. 2.1 а ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом,  після чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. 
Позивач в судовому засіданні не заперечує ту обставину, що після зупинки транспортного засобу під його керуванням його було повідомлено про вчинення ним дій, які мають ознаки адміністративного правопорушення, а саме: не увімкнув показчик повороту при з`їзді, але стверджує, що будь-яких матеріалів, протоколів, постанов за порушення ним ПДР складено не було.
Тобто, на думку поліцейського, водієм було допущено порушення ПДР і зазначене порушення стало підставою для зупинки транспортного засобу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та як наслідок, у поліцейського були підстави вимагати у водія пред`явлення документів, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії.
Суд звертає увагу, що позивача було притягнуто до відповідальності виключно за ч.2 ст.126 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім п.2.1.(а) ПДР, що виявилось у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а тому суд відхиляє посилання позивача та його представника на відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке стало підставою для зупинки транспортного засобу позивача, оскільки такі обставини не стосуються предмету розгляду в рамках даної справи, не мають значення для справи та не підлягають встановленню.
Отже, доводи позивача та його представника про відсутність доказів вчинення позивачем будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право зупинити транспортний засіб та вимагати від позивача пред`явити посвідчення водія, - суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи позивача про незаконність вимоги поліцейського пред`явити посвідчення водія, оскільки жодних доказів вчинення позивачем правопорушення чи інших визначених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» обставин, які надають поліцейському право зупинити транспортний засіб та вимагати пред`явлення відповідного посвідчення, поліцейським не надано, - не ґрунтуються на вимогах закону та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначений вище документ.
Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі №760/20247/16-а, від 10.09.2019 у справі №537/2324/17, від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.
Щодо посилання представника позивача на той факт, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення – площа Успенська, 1 м. Охтирка, де позивач не був фізично, - суд зазначає наступне. 
З постанови серії ЕНА № 6492940 від 10.01.2026 р. вбачається, що в розділі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено «10.01.32026 18:32:27/м. Охтирка площа Соборна (Жовтнева) 1/10.01.2026 о 18 год. 32 хв. в м. Охтирка по пл.. Успенська, 1 . . . ».
Зазначення адреси пл.. Успенська, 1 замість вірного пл. Соборна є технічною помилкою, яка не впливає на суть вчиненого позивачем правопорушення. Відсутність у особи посвідчення водія свідчить про порушення норм діючого законодавства незалежно від місця вчинення правопорушення, а тому дана неточність містить формальний характер. 
Щодо доводів позивача та його представника про порушення відповідачем при складанні оскаржуваної постанови порядку розгляду справи, - суд виходить з наступного.
Представник позивача зазначає, що поліцейський після зупинки транспортного засобу позивача не надав доказів вчиненого правопорушення, не повідомив про початок розгляду справи, не повідомив про права ОСОБА_1 та не роз`ясни їх суті, порушив право на захист особи, що притягується до відповідальності, так як позивач бажав участі захисника у ході розгляду справи і телефонував знайомим, просив поліцейських не писати штрафу, що, на думку позивача та його представника, свідчить про бажання позивача відкласти розгляд справи, однак поліцейським не було задоволено таке клопотання позивача. 
Однак такі доводи позивача та його представника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З досліджених по справі доказів, зокрема, з відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, жодних клопотань, зокрема, клопотання про відкладення розгляду справи, ОСОБА_1 не заявляв. На відеозаписі зафіксовано, як позивач комусь телефонує та повідомляє, що буде виписано штраф, уточнює прізвище інспектора, однак клопотань про участь захисника та відкладення розгляду справи, про надання доказів вчинення правопорушення позивач не заявляв.
Після з`ясування поліцейським обставини, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його права, зазначив яке саме правопорушення вчинено ОСОБА_1 – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, зазначив який пункт ПДР ОСОБА_1 порушено та яким нормативним актом передбачена відповідальність за вчинене правопорушення, роз`яснив суть правопорушення. Далі поліцейський склав постанову, оголосив зміст постанови ОСОБА_1 , оголосив розмір штрафу 3400,00 грн. та роз`яснив порядок та строки його сплати. На пропозицію поліцейського підписати протокол ОСОБА_1 відмовився, про що поліцейським було здійснено відповідний запис у постанові. Поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 порядок оскарження постанови та зазначено, що подальший рух йому заборонено. 
Доводи представника позивача про те, що позивачу не було вручено копію постанови, що свідчить про порушення встановленого порядку притягнення до відповідальності позивача, - суд не бере до уваги з наступних підстав.
З доданого відеозапису вбачається, що працівник поліції запитував у ОСОБА_1 чи буде він ставити підпис про отримання копії постанови, на що ОСОБА_1 повідомив, що не не буде. В матеріалах справи міститься копія супровідного листа Охтирського РВП ГУНП від 11.01.2026 р. №6713-2026 про надіслання копії постанови серії ЕНА № 6492940 на поштову адресу позивача.
Крім того, не вручення ОСОБА_1 копії постанови на місці її винесення не спростовує факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, не порушує право особи на захист, оскільки, як зазначив сам позивач в судовому засіданні, копію постанови ним було отримано в Охтирському РВП ГУНП в Сумській області та у передбачені законом строки він звернувася з позовом до суду.
Враховуючи викладене, відповідачами доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Позивач ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваної постанови не мав права керування таким транспортним засобом, що свідчить про правомірність притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Доказів протилежного матеріали справи не містять і судом таких не встановлено.
Інспектором поліції дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується відеозаписами з бодікамер. 
Аналізуючи зміст оскаржуваної позивачем постанови, суд доходить висновку, що постанова відповідача відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КУпАП та складена уповноваженою на те особою.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 10.01.2026 р. серії ЕНА № 6492940
В контексті викладеного, суд дійшов до переконання про відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 251, 252, 254, 256, 277-279, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 229, 242-246, 286 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського інспектора Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Биканова Максима Михайловича, Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського 
міськрайонного суду:      Н.Б. Плотникова