ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2026 р. Справа № 911/3064/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека ЛТД»
до Державного підприємства “Чайка”
про стягнення 164 516,43 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.09.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека ЛТД» (ідентифікаційний код 39273305) (далі – ТОВ «Безпека ЛТД»/позивач) до Державного підприємства “Чайка” (ідентифікаційний код 31245250) (далі – ДП “Чайка”/відповідач) про стягнення 231 081,57 грн, з яких: 164 580,00 грн основного боргу, 45 244,73 грн пені, 16643,79 грн інфляційних та 4 613,05 грн 3% річних. 
Господарський суд Київської області ухвалою від 02.10.2025 у справі №911/3064/25 залишив позовну заяву ТОВ “Безпека ЛТД” без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали. 
14.10.202 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ “Безпека ЛТД” надійшли:
- письмові пояснення стосовно недоліків позовної заяви та додані до таких пояснень докази на підтвердження викладених обставин;
- заява про зменшення позовних вимог до 164 516,43 грн, які згідно з доданим до означеної заяви розрахунком складають 129 580,00 грн основного боргу, 18 289,98 грн пені, 12 959,11 грн інфляційних втрат та 3 687,34 грн 3% річних.
Господарський суд Київської області ухвалою від 15.10.2025 у справі №911/3064/25 прийняв позовну заяву ТОВ “Безпека ЛТД”, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Приписами частин 5, 6 статті 242 ГПК України передбачено, що, зокрема, якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом.
Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
З наявних в автоматизованій системі “Діловодство спеціалізованого суду” (ДСС) відомостей слідує, що означену вище ухвалу доставлено до електронного кабінету (електронної пошти) ДП “Чайка” в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» 15.10.2025 о 11:51, а підтвердження про таку доставку судом отримано 15.10.2025 о 12:03.
З огляду на вказане суд висновує, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у цій справі є 15.10.2025, а тому останнім днем для вчинення відповідачем процесуальних дій з подання відзиву на позов є 30.10.2025.
30.10.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП “Чайка” надійшов відзив на позовну заяву.
11.11.2025 до Господарського суду Київської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від ТОВ “Безпека ЛТД” надійшла відповідь на відзив.
Вказані заяви сторін по суті спору судом прийнято як такі, що подано з дотримання процесуальних норм та у встановлений судом строк, зокрема і до початку розгляду справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

09.05.2024 між ТОВ “Безпека ЛТД” як виконавцем та ДП “Чайка” як замовником укладено на охорону об`єкта №149/ФО (далі – договір №149/ФО), згідно пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання щодо фізичної охорони силами 1 (одного) нічного поста охорони з режимом охорони сім днів на тиждень з 23:00 години до 05:00 години об`єкта замовника, який знаходиться за адресою: село Лісне, локація тракторна бригада (нежитлові приміщення та територія).
Відповідно до пунктів 4.1., 4.3., 4.5. та 7.1. договору сума договору визначається на основі домовленості та складає щомісячно 40 000,00 грн без ПДВ.
Оплата за послуги охорони здійснюється щомісячно шляхом перерахування визначеної у рахунку-фактурі суми на поточний рахунок виконавця до 20 числа поточного місяця.
У випадку ненадходження коштів за надані послуги до закінчення поточного місяця виконавцем нараховується пеня від суми заборгованості з початку наступного місяця за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у зазначений період.
Цей договір укладається терміном на 1 (один) рік, набуває чинності з 10 травня 2024 року та діє до 09.05.2025. 
02.12.2024 до вказаного договору сторонами укладено додаткову угоду №1 (далі – додаткова угода), згідно пункту 1 якої сторони дійшли згоди розірвати договір, відтак пунктами 2, 4 та 5 угоди погодили, відповідно, що:
- дія договору припиняється 03.12.2024;
- обов`язки сторін, виконання яких сторонами розпочалося до моменту набрання чинності цією додатковою угодою, повинні бути виконані сторонами у повному обсязі. Замовник зобов`язується сплатити виконавцеві суму боргу за надані послуги охорони в розмірі 164 580,00 грн без ПДВ до 31.12.2024;
- ця додаткова угода набирає чинності з 03.12.2024.
Копії вказаних вище договору та додаткової угоди до нього додано до позовної заяви.
Покликаючись на вказане та мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, позивач зауважив на належному виконанні власних договірних обов`язків, на підтвердження чого до позовної заяви додав копії актів здачі-приймання (надання послуг) (далі також – акти/акти наданих послуг):
- скріпленого електронними підписами обох сторін акта №56 від 31.07.2024 на суму 40000,00 грн за послуги по охороні об`єкта у липні 2024 року;
- скріпленого електронними підписами обох сторін акта №66 від 31.08.2024 на суму 40000,00 грн за послуги по охороні об`єкта у серпні 2024 року;
- скріпленого підписами та печатками обох сторін акта №77 від 30.09.2024 на суму 40000,00 грн за послуги по охороні об`єкта у вересні 2024 року;
- скріпленого підписами та печатками обох сторін акта №87 від 31.10.2024 на суму 40000,00 грн за послуги по охороні об`єкта у жовтні 2024 року;
- скріпленого підписами та печатками обох сторін акта №102 від 30.11.2024 на суму 40000,00 грн за послуги по охороні об`єкта у листопаді 2024 року;
- скріпленого підписами та печатками обох сторін акта №116 від 02.12.2024 на суму 2580,00 грн за послуги по охороні об`єкта у грудні 2024 року.
Як зауважив позивач, станом на момент укладення сторонами додаткової угоди у відповідача згідно акта взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 03.12.2024 існувала заборгованість загалом у сумі 164 580,00 грн, яку відповідач гарантував погасити до 31.12.2024.
До позовної заяви додано копію підписаного обома сторонами акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 03.12.2024, з відображеними у такому акті відомостями про господарські операції з надання послуг загалом на суму 270 967,00 грн та проведення оплат на суму 106 387,00 грн (далі також – акт звірки взаємних розрахунків).
Звертаючись до суду із позовом у цій справі та усуваючи недоліки такого позову, позивач разом з письмовими поясненнями та заявою про зменшення позовних вимог подав:
- копії платіжних доручень та банківських виписок стосовно проведених відповідачем з 01.05.2024 по 22.09.2025 часткових платежів загалом на суму 141 387,00 грн;
- розрахунок ціни позову, згідно з яким, зокрема, загальна сума боргу склала 129 580,00 грн, зокрема 7 000,00 грн за надані у серпні 2024 року послуги та повну вартість наданих у вересні-грудні 2024 року послуг, відповідно, по 40 000,00 грн у вересні-листопаді та 2 580,00 грн у грудні.
Ураховуючи вказані вище обставини, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та вимогою про стягнення з відповідача, зокрема, 129 580,00 основного боргу.
У відзиві на позов, посилаючись на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ДП “Чайка” зауважило, що акти надання послуг за період з вересня по грудень 2024 року не містять обов`язкових реквізитів, зокрема:
- акти містять тільки підпис, що не дає змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції;
- у відповідних актах не зазначено посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Окрім того у відзиві на позов ДП “Чайка” зауважило, що позивач на підставі п. 4.5 договору нараховує пеню за період з 01.08.2024 по 22.09.2025, тобто за період, що перевищує 1 рік.
З огляду на вказане, на переконання відповідача, позивач безпідставно нарахував пеню за період, що перевищує 6 місяців по кожному акту наданих послуг.
Вказуючи у відзиві про те, що позивач заявляє до стягнення штрафні санкції в загальному розмірі 66 501,57 грн, ДП “Чайка” зазначило про порушення принципу пропорційності господарського судочинства, оскільки такий розмір санкцій є більшим ніж третина розміру заявленого до стягнення основного боргу.
Також, покликаючись на частину 3 статті 551 ЦК України та викладаючи зміст постанов суду касаційної інстанції в частині рішень про зменшення неустойки, ДП «Чайка» зазначило, що воно є багатофункціональним аграрним підприємством та державним підприємством, яке перебуває в управлінні Державного управління справами Офісу Президента України відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2011 №20 «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Чайка».
З огляду на вказане відповідач зауважив, що вирощування сільськогосподарської продукції здійснювалось в 2022-2024 роках в умовах збройної агресії РФ та воєнного стану, що призвело до тимчасового фактичного блокування господарської діяльності ДП «Чайка» та до кризового фінансового становища підприємства в цілому.
До того ж, за доводами відповідача, позивач не навів доказів завдання йому збитків.
Ураховуючи викладене, відповідач просить суд:
- відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Безпека ЛТД» про стягнення заборгованості з ДП «Чайка» у розмірі 231 081,51 грн;
- зменшити розмір штрафних санкцій, заявлений до стягнення ТОВ «Безпека ЛТД», до 10% від розміру основного боргу.
Не погодившись із вказаними аргументами, позивач зазначив, що надані ним акти дозволяють однозначно ідентифікувати учасників господарської операції, її зміст та вартість.
Позивач наголосив, що обставини надання послуг відповідач не заперечив, тоді як додаткова угода про розірвання, акт звірки взаємних розрахунків та частково проведені відповідачем оплати додатково підтверджують означені обставини.
Стосовно ж клопотання про зменшення штрафних санкцій, то позивач зауважив, що розмір нарахованої пені складає менше 15% від суми заборгованості відповідача, тоді як розмір неустойки може бути зменшеним, коли він значно перевищує розмір збитків.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.
Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Приписами ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 627, ст. 629 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договір є обов`язковим для виконання.
З огляду наведеного суд дійшов висновку, що підписання сторонами договору без будь-яких зауважень чи заперечень щодо його змісту свідчить про погодження, зокрема, відповідача з умовами відповідно укладеного правочину, що, з огляду на підписання сторонами актів наданих послуг без претензій щодо вартості та обсягу наданих позивачем і отриманих відповідачем послуг, породжує для ДП “Чайка” обов`язок по оплаті їх вартості у передбачений пунктом 4.3. договору термін:
- 40 000,00 грн за надані у серпні 2024 року послуги – до 20.08.2024 включно;
- 40 000,00 грн за надані у вересні 2024 року послуги – до 20.09.2024 включно;
- 40 000,00 грн за надані у жовтні 2024 року послуги – до 20.10.2024 включно;
- 40 000,00 грн за надані у листопаді 2024 року послуги – до 20.11.2024 включно;
- 2 580,00 грн за надані у грудні 2024 року послуги – до 20.12.2024 включно.
Посилання ж відповідача на відсутність у актах наданих послуг відомостей для ідентифікації особи, яка брала участь у здійснені господарської операції, зокрема її посади, судом відхиляються з огляду на таке.
Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписи статей 76, 77, 78, 86 ГПК України презюмують, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В розрізі зазначених вище норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати, що судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як:
- належність доказів – спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;
- обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони, тоді як надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду та здійснюється за унормованими процесуальними нормами правилами і принципами/стандартами.
Так, принцип оцінки доказів “поза розумним сумнівом” полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Передбачений же статтею 79 ГПК України стандарт доказування “вірогідність доказів” підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З огляду на вказані вище процесуальні приписи та передбачені ними принципи доказування, суд приходить до висновку, що відповідно надані позивачем письмові докази, зокрема: договір, додаткова угода, акти наданих послуг та акт звірки взаємних розрахунків є належними, допустимими, достовірним і такими, що у сукупності підтверджують виконання позивачем власного договірного обов`язку з надання відповідачу послуг з охорони у серпні-грудні 2024 року.
Так, усі наявні в матеріалах справи акти, зокрема, у правому верхньому куті містять відомості про посаду особи, яка їх підписала та затвердила від імені ДП “Чайка” – директор, повноваження якого на час виникнення спірних правовідносин виконував Помоз А.В. та підпис якого на актах за вересень-грудень 2024 року візуально співпадає з підписами такої особи на договорі і додатковій угоді.
Звідси суд висновує, що такі неістотні недоліки актів, як відсутність в нижньому правому куті посади особи, яка приймала послуги від імені відповідача, а також прізвища та ініціалів відповідної особи не перешкоджають можливості ідентифікувати цю особу, у тому числі з огляду на наявність у актах її особистого підпису та відбитку печатки ДП “Чайка”.
Своєю чергою відповідач, посилаючись на недоліки оформлення актів, загалом обставини отримання послуг не заперечив, як і не надав на спростування встановлених вище обставин більш вірогідних доказів у розумінні статті 79 ГПК України.
У розрізі зазначеного суд звертає увагу на те, що умовами укладеного договору передбачено право замовника перевіряти несення служби співробітниками виконавця, попри те відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження обставин невиконання/неякісного виконання позивачем умов договору, а також звернення до позивача з претензіями стосовно надання у період з серпня по грудень 2024 року послуг, які відповідно до умов договору за своєю специфікою надаються сім днів на тиждень з 23:00 по 05:00, тобто безперервно кожної ночі.
Обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обгрунтування власних доводів та заперечень, чим відповідач при розгляді вказаної справи не скористався.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, підписавши 02.12.2024 додаткову угоду про розірвання договору, відповідач погодився з наявністю у нього боргового зобов`язання за цим договором у сумі 164 580,00 грн.
Під час розгляду цієї справи відповідач не заперечив вказаних обставин, як і не спростував того, що згідно підписаного ним акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 03.12.2024 сума боргу - 164 580,00 грн, склала відображені у такому акті господарські операції з надання позивачем у травні-грудні 2024 року послуг на загальну суму 270 967,00 грн та проведення у цей період оплат на суму 106 387,00 грн.
Також відповідач не заперечив і обставин проведення ним оплат на загальну суму 35 000,00 грн після підписання додаткової угоди та акта звірки розрахунків та зменшення суми боргу, відповідно, до 129 580,00 грн, що склали вартість послуг, наданих у серпні-грудні 2024 року, а саме:
- частково неоплачений серпень у сумі 7 000,00 грн;
- повністю неоплачені вересень-листопад у щомісячних сумах по 40 000,00 грн та грудень у сумі 2 580,00 грн.
Однак станом на момент ухвалення рішення у зазначеній справі, окрім наданих позивачем копій платіжних інструкцій та банківських виписок на вказані вище суми часткових оплат, суду не надано жодних інших, належних доказів на підтвердження оплати відповідачем решти вартості послуг, наданих позивачем серпні-грудні 2024 року, а саме:
- 7 000,00 грн за серпень;
- по 40 000,00 грн за вересень-листопад;
- 2 580,00 грн за грудень, загалом у сумі 129 580,00 грн.
За таких обставин, оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, вартість отриманих за договором послуг у повному обсязі не сплатив, а розмір відповідно заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично правильним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 129580,00 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач просить суд стягнути з ДП “Чайка”:
- 18 289,98 грн пені, нарахованої:
з 01.09.2024 по 28.02.2025 на 7 000,00 грн боргу (період 1);
з 01.10.2024 по 31.03.2025 на 40 000,00 грн боргу (період 2);
з 01.11.2024 по 30.04.2025 на 40 000,00 грн боргу (період 3);
з 01.12.2024 по 31.05.2025 на 40 000,00 грн боргу (період 4);
з 01.01.2025 по 30.06.2025 на 2 580,00 грн боргу (період 5);
- 12 959,11 грн інфляційних втрат, нарахованих:
за перший період на 7 000,00 грн боргу;
за другий період на 40 000,00 грн боргу;
за третій період на 40 000,00 грн боргу;
за четвертий період на 40 000,00 грн боргу;
за п`ятий період на 2 580,00 грн боргу;
- 3 687,34 грн 3% річних, нарахованих: 
з 01.09.2024 по 10.10.2025 на 7 000,00 грн боргу;
з 01.10.2024 по 10.10.2025 на 40 000,00 грн боргу;
з 01.11.2024 по 10.10.2025 на 40 000,00 грн боргу;
з 01.12.2024 по 10.10.2025 на 40 000,00 грн боргу;
з 01.01.2025 по 10.10.2025 на 2 580,00 грн боргу.
Відповідно до ст. ст. 610-612, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписами статей 230, 232 ГК України, який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Ураховуючи наведене та встановлений судом вище момент виникнення у відповідача обов`язку по сплаті вартості отриманих послуг у кожному з місяців, а також обставини порушення відповідачем такого обов`язку, суд висновує, що право на нарахування пені, з огляду на положення наведеного раніше пункту 4.5. договору, у позивача виникло та припинилось, відповідно:
- на 7 000,00 грн боргу за серпень 2024 року – 01.09.2024 та 01.03.2025;
- на 40 000,00 грн боргу за вересень 2024 року – 01.10.2024 та 01.04.2025;
- на 40 000,00 грн боргу за жовтень 2024 року – 01.11.2024 та 01.05.2025;
- на 40 000,00 грн боргу за листопад 2024 року – 01.11.2024 та 01.06.2025;
- на 2 580,00 грн боргу за грудень 2024 року – 01.01.2025 та 01.07.2025.
З огляду на вказане вище суд дійшов висновку, що позивач здійснив нарахування пені з дотриманням законодавчих приписів та в межах означених вище періодів.
Водночас, як слідує з наведених вище періодів здійсненого позивачем обрахунку інфляційних втрат, такі періоди містять відомості як про сукупний індекс інфляції, так і про його складові місячні показники, які відповідають місяцям у періодах обрахунку 3% річних за відповідними сумами боргу.
Також суд ураховує, що усі суми боргу, на які позивач здійснив нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, є спільними для таких нарахувань та відповідають вказаним позивачем сумам боргу, що складають загальну суму заборгованості, зокрема:
- 7 000,00 грн боргу за серпень 2024 року;
- 40 000,00 грн боргу за вересень 2024 року;
- 40 000,00 грн боргу за жовтень 2024 року;
- 40 000,00 грн боргу за листопад 2024 року;
- 2 580,00 грн боргу за грудень 2024 року.
Звідси суд здійснював перевірку (обрахунок) заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за вказані позивачем періоди на, відповідно, зазначені суми боргу, зокрема:
- для пені розрахунок проведено:
з 01.09.2024 по 28.02.2025 на 7 000,00 грн боргу за серпень 2024 року (період 1);
з 01.10.2024 по 31.03.2025 на 40 000,00 грн боргу за вересень 2024 року (період 2);
з 01.11.2024 по 30.04.2025 на 40 000,00 грн боргу за жовтень 2024 року (період 3);
з 01.12.2024 по 31.05.2025 на 40 000,00 грн боргу за листопад 2024 року (період 4);
з 01.01.2025 по 30.06.2025 на 2 580,00 грн боргу за грудень 2024 року (період 5);
- для інфляційних втрат та 3% річних розрахунок проведено:
з 01.09.2024 по 10.10.2025 на 7 000,00 грн боргу за серпень 2024 року;
з 01.10.2024 по 10.10.2025 на 40 000,00 грн боргу за вересень 2024 року;
з 01.11.2024 по 10.10.2025 на 40 000,00 грн боргу за жовтень 2024 року;
з 01.12.2024 по 10.10.2025 на 40 000,00 грн боргу за листопад 2024 року;
з 01.01.2025 по 10.10.2025 на 2 580,00 грн боргу за грудень 2024 року.
З огляду на вказані вище норми права та договірні положення, враховуючи встановлені обставини порушення відповідачем термінів виконання грошового зобов`язання з оплати послуг, оскільки обрахований у вказаному вище порядку розмір заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних є арифметично правильним, суд висновує про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 18 289,98 грн пені, 12 959,11 грн інфляційних втрат та 3 687,34 грн 3% річних.
Під час ухвалення цього рішення, у тому числі і в частині проведення вказаного вище обрахунку судом враховано послідовну позицію суду касаційної інстанції, згідно якої: 
- з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; 
- суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно здійснює перерахунок, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. 
Стосовно ж доводів відповідача про необхідність зменшення розміру неустойки слід зазначити таке.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, при застосуванні вказаної норми права судом приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку, відтак вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Встановлення таких обставин вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує на підставі аналізу конкретної ситуації та сукупності обставин, які можуть бути з`ясовані та встановлені тільки на підставі наданих відповідачем доказів.
Однак відповідач не довів жодними належними та достовірними доказами існування виняткових обставин, за наявності яких можливе зменшення обґрунтовано заявлених до стягнення 18 289,98 грн пені.
Посилання ж відповідача на складне економічне становище підприємства судом відхиляються як доказово неспроможні та такі, що не свідчать про винятковість випадку прострочення грошового зобов`язання у вказаному спорі.
Не свідчать про винятковість випадку прострочення грошового зобов`язання у вказаному спорі також і обставини передачі ДП «Чайка» згідно з Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2011 №20 «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Чайка» до сфери управління Державного управління справами.
Зокрема судом враховано, що відповідачем не вказано та доказово не підтверджено, що він вживав заходів до виконання зобов`язання та/або вчиняв будь-які дії з метою усунення порушення своїх зобов`язань та відповідних наслідків, зокрема шляхом повідомлення у досудовому порядку позивача про наявність певних утруднень у сплаті боргу, у тому числі і визнаного при підписанні додаткової угоди боргу та погодженого строку його оплати – 31.12.2024.
Також судом враховано, що відповідач, здійснюючи господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів, має передбачити пов`язані із цим ризики, в тому числі можливість несвоєчасного виконання зобов`язань та наступне понесення витрат.
Суд наголошує, що:
- сторони знаходяться у рівних умовах ведення господарської діяльності та несуть тягар наслідків такої діяльності, ураховуючи загальну для всіх суб`єктів економічну ситуацію в Україні та введення воєнного стану;
- вказане рішення не позбавляє права відповідача клопотати про розстрочення цього рішення із наведенням передбачених статтею 331 ГПК України підстав та їх доказовим підтвердженням.
Підсумовуючи усе вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, у зв`язку з чим відповідна заява відповідача задоволенню не підлягає.
Питання зменшення сум 3% річних та інфляційних втрат дослідженню не підлягає, оскільки такі нарахування є акцесорним, тобто входять до складу грошового зобов`язання і не є штрафними санкціями.
Суд звертає увагу на те, що у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 (провадження №12-19гс25) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19) та зазначила, що:
- три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником;
- тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Ухвалюючи рішення у цій справі щодо обгрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат і 3% річних у відповідно обрахованих арифметично правильних сумах, судом також враховано, що відповідачем доказово не підтверджено та не доведено, що обставини повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введення воєнного стану мали непереборний характер для відповідача саме при виконанні ним грошового зобов`язання з оплати вартості послуг за договором.
За таких обставин суд висновує про задоволення вимог позивача та ухвалює стягнути з відповідача обґрунтовано нараховані:
- 18 289,98 грн пені;
- 12 959,11 грн інфляційних втрат;
- 3 687,34 грн 3% річних.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору, розмір якого визначений від суми позовних вимог про стягнення 164 516,43 гривень (суми боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно заяви про зменшення позовних вимог) та складає 3 028,00 грн, покладаються судом повністю на відповідача.
Суд звертає увагу позивача на приписи п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, згідно якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Державного підприємства “Чайка” (08330, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Дударків, вул. Гоголя, буд. 62А, ідентифікаційний код 31245250) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека ЛТД» (08129, Київська обл., Бучанський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Оксамитова, буд. 10, ідентифікаційний код 39273305):
- 129 580 (сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн 00 коп. основного боргу;
- 18 289 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн 98 коп. пені;
- 12 959 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 11 коп. інфляційних втрат;
- 3 687 (три тисячі шістсот вісімдесят сім) грн 34 коп. 3% річних;
- 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку – до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 08.01.2026.

Суддя В.А. Ярема