Справа № 455/86/26
Провадження № 1-кп/455/111/2026

ВИРОК
Іменем України

11 лютого 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без освіти, непрацюючого, судимості немає, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,
за участю: сторони обвинувачення – прокурора ОСОБА_4 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.07.2025 року у справі №452/1286/25, яка набрала законної сили 12.07.2025 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ч.5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Крім цього, ОСОБА_3 постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.09.2025 року у справі № 455/1660/25, яка набрала законної сили 11.09.2025 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 0000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років без конфіскації транспортного засобу.
Незважаючи на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.07.2025 року у справі №452/1286/25 та на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.09.2025 року у справі №455/1660/25 ОСОБА_3 маючи злочинний умисел спрямований на невиконання даних постанов діючи умисно, маючи реальну можливість їх виконати, виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.
Так, ОСОБА_3 , 13.11.2025 року о 00:30 год. достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.07.2025 року у справі №452/1286/25, яка набрала законної сили 12.07.2025 року та постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.09.2025 року у справі №455/1660/25, яка набрала законної сили 11.09.2025 року, маючи реальну можливість виконувати таке у встановлений вказаними судовими рішеннями термін, умисно керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ 210994, номерний знак НОМЕР_1 в м. Старий Самбір, по вул. Садова, Самбірського району Львівської області, порушивши обов`язок накладений рішеннями суду, де був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області.
Крім цього, ОСОБА_3 , 02.01.2026 року о 19:20 год., достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.07.2025 у справі №452/1286/25, яка набрала законної сили 12.07.2025 року та постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.09.2025 року у справі №455/1660/25, яка набрала законної сили 11.09.2025 року маючи реальну можливість виконувати таке у встановлений вказаними судовими рішеннями термін, вкотре умисно керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_2 в м. Старий Самбір, по вул. Дрогобицькій Самбірського району Львівської області, порушивши обов`язок накладений рішеннями суду, де був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області.
Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні – в умисному невиконанні постанови суду, яка набрала законної сили, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що він дійсно був обізнаний із постановою суду, яка набрала законної сили, за якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлено права керування транспортними засобами, однак сідав за кермо перший раз щоб поїхати в магазин, а другий раз просто покататися автомобілем. У випадку призначення покарання у виді штрафу, має реальну можливість такий сплатити.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.
З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого, як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанови суду. Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, особу винного, який з місця проживання характеризується добре, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Аналізуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально - правові, відносно - визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.382 КК України, у виді штрафу, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.
Питання про речові докази, слід вирішити в порядкуст.100 КПК України.
Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Речові докази, а саме відеозаписи, які розміщені на оптичному диску білого кольору з написом MEDIA DVD-R 47 GB 16 X, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №12025141320000504 - залишити при матеріалах кримінального провадження №12025141320000504.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя  ОСОБА_1