Провадження № 1 КП-932-86-26 
Справа №233/2434/24

В И Р О К
іменем УКРАЇНИ

15 січня 2026 року Шевченківський районний суд 
міста Дніпра 
у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
за участю: 
прокурора      ОСОБА_3 
захисника       ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Журавичі, Ківерцівського району, Волинської області, громадянина України, який має середню освіту, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, старшого стрільця-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №62024050010001083 від 09.04.2024, -
ВСТАНОВИВ:

Молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що на всій території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходив військову службу на посаді стрільця-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 22 січня 2024 року, приблизно о 09 год. 59 хв., перебуваючи в м.Костянтинівка Костянтинівської територіальної громади Краматорського району Донецької області, відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 омбр № НОМЕР_3 дск ОКП-КОСТЯНТИНІВКА (7702). 22.00 21.01.2024. Карта 25 000, видання 2017 року, доведене до нього заступником командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 про зайняття до 13 год. 00 хв. 22.01.2024 позиції відділення «ГЕРМЕС» (…….) з завданням стійко утримувати зайняту позицію і рубіж, не допустити оволодіння противником займаних позицій, прориву противника в напрямку ХРОМОВЕ – ЧАСІВ ЯР та просування противника у глибину оборони, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.
Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч.4 ст.402 КК України. 

Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами у їх сукупності, дослідженими судом у судовому засіданні.
Поясненнями свідка ОСОБА_7 , який в суді пояснив, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Обвинувачений ОСОБА_5 також проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . З обвинуваченим ОСОБА_5 особисто він не знайомий. Він здійснював за наказом командира відеофіксування на власний мобільний телефон, як військовослужбовці, в тому числі і ОСОБА_8 , відмовилися виконувати наказ командира. При цьому були присутні медики, які оглянули військовослужбовців та повідомили, що всі придатні для виконання бойового завдання. Командир зачитав наказ, який був зрозумілий і полягав у зайнятті кордону ОСОБА_9 . Відеозапис із фіксацією події ним було передано правоохоронним органам.
Поясненнями свідка ОСОБА_10 , який в суді пояснив, що він капітан медичної служби, 22.01.2024, у м.Костянтинівка, був залучений на медичний огляд під час зачитування наказу. Там були вишикувані в ряд приблизно 5 військовослужбовців, серед яких знаходився ОСОБА_5 . Він вивчив висновки ВЛК щодо них, оглянув та вислухав скарги. Відповідно висновків ВЛК всі військовослужбовці, в тому числі і ОСОБА_11 , були придатні до військової служби, не було навіть обмежено придатних. Будь-яких скарг на стан здоров`я від військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_5 , не надходило. Приблизно о 10 год. 00 хв., командир військової частини  ОСОБА_6 оголосив наказ. А потім підходив до кожного військовослужбовця та запитував чи дійсно той відмовляється виконувати наказ та чому. Кожен військовослужбовець називав своє прізвище та відмовлявся від виконання наказу. ОСОБА_5 також відмовився виконувати наказ. Все знімалось на відео. Його роль під час зачитування наказу полягає в тому, що йому надають висновки ВЛК, він їх вивчає, потім безпосередньо спілкується із військовослужбовцями. Під час бесіди уточнює у них скарги на здоров`я саме на цей день. Якщо під час огляду військовослужбовця, ним виявлено погіршення стану здоров`я, а саме, наприклад, висока температура, високий тиск, порушення ходи, він надає медичну допомогу на місці або переводить до медичної частини. 22.01.2024 будь-яких розладів здоров`я, що унеможливлювали б виконати наказ командира, у військовослужбовців не було. На 22.01.2024 ОСОБА_5 за станом здоров`я міг виконувати наказ командира.
Поясненнями свідка ОСОБА_12 , який в суді пояснив, що у січні 2024 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді головного сержанта — командира відділення. Перебуваючи на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , 22.01.2024, вранці, заступником командира військової частини, полковником ОСОБА_6 , було вишикувано групу військовослужбовців, у кількості 7-8 осіб, призваних за мобілізацією. У присутності заступника командира бригади, командира підрозділу, лікаря медичної роти та під відеофіксацію, зазначеним військовослужбовцям було доведено бойове розпорядження командира. Наказ стосувався зайняття та утримання позиції в напрямку Хромове – Часів Яр. Лікар, який був присутній при оголошені наказу, не повідомляв, що хтось із військовослужбовців не може виконувати бойовий наказ за станом здоров`я. Усі військовослужбовці були належним чином забезпечені зброєю та засобами індивідуального захисту. У тексті бойового розпорядження були чітко вказані прізвища, імена та по батькові військовослужбовців, а також позиція, яку необхідно було зайняти. За висновками ВЛК усі вони були визнані придатними до військової служби. Незважаючи на це, всі присутні військовослужбовці відмовились від виконання бойового розпорядження. Зазначив, що до цієї події він був присутній при оголошенні бойового наказу двічі або тричі. І в одному випадку лікар повідомив командира, що військовослужбовець за станом здоров`я не придатний виконувати наказ. Проте під час оголошення наказу 22.01.2024 жодних зауважень з боку медичного працівника щодо стану здоров`я та не можливості виконувати наказ військовослужбовцями не було.
Поясненнями свідка ОСОБА_6 , який в суді пояснив, що він є заступником командира військової частини НОМЕР_4 . 22.01.2024 ним оголошувався наказ військовослужбовцям, серед який був присутній обвинувачений ОСОБА_5 , про необхідність утримання позиції в напрямку Хромове – Часів Яр. Перед оголошенням ним наказу, медичний працівник вивчив медичні документи військовослужбовців та оглянув їх. Щодо неможливості виконання наказу за станом здоров`я військовослужбовцями медик не повідомив. Після оголошення бойового наказу він звернувся до кожного військовослужбовця, які всі, в тому числі і ОСОБА_5 , відмовилися виконувати бойовий наказ. Проте, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_5 не може виконувати наказ, ні сам ОСОБА_5 , ні його командири, ні лікар, йому не повідомляли.
А також дослідженими судом письмовими доказами по справі:
-витягом з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 омбр майора ОСОБА_13 №243дск ОКП-Костянтинівка (7702). 22.00 21.01.2024. Карта 25 000, видання 2017 року, згідно якого солдату ОСОБА_5 було доведено щодо необхідності зайняття до 13 год. 00 хв. 22.01.2024 позиції відділення «ГЕРМЕС» (…….) з завданням стійко утримувати зайняту позицію і рубіж, не допустити оволодіння противником займаних позицій, прориву противника в напрямку ХРОМОВЕ – ЧАСІВ ЯР та просування противника у глибину оборони;
-витягом з наказу тво командира військової частини НОМЕР_5 №1 від 06.02.2023 про зарахування полковника ОСОБА_6 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, вважати таким, що 06.02.2023 справу і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою заступника командира військової частини НОМЕР_1 ;
-протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 22.01.2024, відповідно якого з належного ОСОБА_7 мобільного телефону марки «Iphone 14 PRO MAX», здійснено копіювання відеозапису, який містить відомості щодо надання наказу заступником командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 та відмови виконувати даний наказ ОСОБА_5 ;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.01.2024, відповідно якого свідок ОСОБА_6 на місцевості, в будинку АДРЕСА_3 вказав та пояснив обставини, при яких обвинувачений ОСОБА_5 , 22.01.2024 відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 омбр майора ОСОБА_13 №243дск ОКП-Костянтинівка (7702). 22.00 21.01.2024. Карта 25 000, видання 2017 року, щодо необхідності зайняття позиції відділення «ГЕРМЕС» (…….) з завданням стійко утримувати зайняту позицію і рубіж, не допустити оволодіння противником займаних позицій, прориву противника в напрямку ХРОМОВЕ – ЧАСІВ ЯР та просування противника у глибину оборони;
-копією військового квитка НОМЕР_6 ОСОБА_5 виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.12.1993;
-довідкою військово-лікарської комісії №525 від 19.01.2024, відповідно до якої молодшому сержанту ОСОБА_5 19.01.2024 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 та встановлено діагноз хронічний гастродуоденіт, нечасті загострення. ГЕРХ, рефлюкс езофагіт, нестійка ремісія, без порушення моторно-евакуаторної функції. Обмежений остеохондроз хребта спондильозом, спондилоартрозом, тротрузіями міжхребцевих дисків L3-L5; грижі L5-S1. Сечокам?яна хвороба камінь лівої нирки, без порушення функцій. Дискогенний, попереково-крижовий радикуліт, з переважним ураженням L5-S1 корінців ліворуч, з м?язево-тонічним синдромом, стадія нестійкої ремісії. Захворювання, HI, не пов?язані з проходженням військової служби, на підставі ст.52г, ст.64в, ст.67в, ст.23в графи ІІ Розкладу хвороб – придатний до військової служби;
-довідкою військово-лікарської комісії №1363 від 08.02.2024, відповідно до якої молодшому сержанту ОСОБА_5 08.02.2024 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_8 та встановлено діагноз хронічний гастродуоденіт, без порушення функції. Сечокам?яна хвороба. Конкременти лівої нирки. Хронічний пієлонефрит. Міжхребцевий остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз поперекового відділів хребта L3-L4, L4-L5, екструзією в сегменті, ускладнений протрузіями міжхребцевих дисків в сегментах L5-S1, з незначним порушенням статико-динамічної функції хребта. Хронічна вертеброгенна попе-реково-крижова радикулопатія L5-S1 ліворуч з помірним больовим та м?язово-тонічним синдромами, з незначним порушенням функції. Двобічна вальгусна деформація 1 пальця обох стоп IV ст. справа та III ст. зліва з больовим синдромом, з незначним порушенням функції. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови 5 метрів кожним вухом. Часткова вторинна адентія. Коефіцієнт жувальної ефективності 42% по Агапову. Захворювання, HI, не пов?язані з проходженням військової служби, на підставі статті 52г, 67в, 64в, 23в, 62в, 49 в графи ІІ Розкладу хвороб – придатний до військової служби; 
-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №316 від 30.09.2023, відповідно до якого молодшого сержанта ОСОБА_5 слід вважати таким, що з 30.09.2023 приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого стрільця-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;
-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №325 від 08.10.2023, відповідно до якого молодшого сержанта ОСОБА_5 старшого стрільця-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованого батальйону вважати таким, що прибув в район ведення бойових дій до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій;
-медичною характеристикою на молодшого сержанта ОСОБА_5 , відповідно до якої, за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався;
-довідкою командира військової частини НОМЕР_1 №553 від 18.01.2024, відповідно якої молодший сержант ОСОБА_5 з 09.12.2023 ухилявся від виконання бойових завдань та з того часу жодних бойових завдань не виконував;
-консультативним висновком спеціаліста від 22.01.2024, відповідно якого ОСОБА_5 було оглянуто лікарем-ординатором медичної роти ОСОБА_10 та встановлено, що протипоказань до виконання бойового наказу за станом здоров`я молодший сержант ОСОБА_5 немає;
-відеозаписом, який знаходиться на СD-диску, який було відтворено у судовому засіданні, на якому зафіксовано як 22.01.2024 заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 віддає наказ військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , у тому числі молодшому сержанту ОСОБА_5 , який відмовився від його виконання. 

Суд вважає вину ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи, а умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 14.08.2023 його було мобілізовано та направлено до військової частини НОМЕР_1 . Він перебував на нулі (передовій) позиції та відчув значне погіршення стану здоров`я. В грудні 2023 року його турбували сильні болі в спині та нозі. Через біль він не міг пересуватися, про що повідомив свого командира та зазначив, що потребує медичної допомоги. На що командир сказав, що нібито він не хоче служити. Пізніше приїхало керівництво частини, до якого він звернувся та повідомив про погіршення стану здоров`я. За наказом керівництва він був направлений до лікарні, де після обстеження його направили до невролога. Невролог назначив лікування та направив його до нейрохірурга та уролога, який призначив лікування. Повернувшись у медичну роту, він показав усі медичні документи лікарю, який порадив повторно звернутися до нейрохірурга. Нейрохірург переглянув знімки, оглянув його та видав направлення (листок) на лікування. У медроті повідомили, що його потрібно направити до медичного госпіталю, оскільки в роті лікування не проводять. Після повернення до військової частини подальшої медичної допомоги він не отримував. 22.01.2024 його поставили у стрій і почали зачитувати наказ. Перед зачитуванням наказу він пред`явив свої медичні документи лікарю ОСОБА_10 , який раніше констатував, що він хворий, однак під час зачитування наказу реакції з його боку не було. Він відмовився виконувати бойове завдання через стан здоров`я. Перед оголошенням наказу він не звертався за медичною допомогою, оскільки не знав, коли саме буде зачитано наказ. Після відмови виконувати наказ за станом здоров`я його доставили до ДБР, де він пред`явив свої медичні документи та його направили на ВЛК. За висновком ВЛК йому призначено планове оперативне втручання на нижні кінцівки та рекомендовано лікування спини й нирок. ВЛК визнала його придатним до військової служби з обмеженнями й зазначила необхідність лікування. Зазначає, що надана військовою частиною медична характеристика містить неправдиві відомості та не відповідає дійсності. З висновком ВЛК він не згоден, однак вказаний висновок він не оскаржував. Водночас із самими діагнозами, зазначеними у висновку ВЛК, він погоджується. З відповідними рапортами до командира щодо причин неможливості виконання зачитаного наказу, неможливості подальшого виконання будь-яких наказів за станом здоров`я із наданням відповідних медичних документів, а також щодо ненадання йому медичної допомоги, він не звертався.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно того, що він не вчиняв кримінального правопорушення та не відмовлявся від виконання бойового розпорядження, а лише не міг його виконувати за станом здоров`я, та вважає, що вони надані ним з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, так як вони не узгоджуються з об`єктивними даними кримінального провадження та спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено єдиноначальність як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України, яка полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу. 
З суб`єктивної сторони відкрита відмова виконати наказ начальника вчинюється тільки з прямим умислом. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними і для його кваліфікації значення не мають.
Судом встановлено, що 22.01.2024 молодшому сержанту ОСОБА_5 заступником командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 було оголошено бойовий наказ щодо необхідності зайняття бойової позиції, який обвинувачений ОСОБА_5 відкрито відмовився виконувати.
Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 підтвердили дані обставини і вказали, що ОСОБА_14 дійсно 22.01.2024 відмовився виконувати бойовий наказ командира.
Також про дані обставини свідчить і відтворений під час судового розгляду відеозапис цих подій, на якому зафіксовано, як 22.01.2024 обвинувачений ОСОБА_5 прямо відмовився виконувати наказ командира. 
До тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 , що він не відмовлявся виконувати бойовий наказ, а не міг його виконати за станом здоров`я, про що він повідомив командира ОСОБА_6 та лікаря ОСОБА_10 суд відноситься критично, так як вони спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6 , який в суді вказав, що перед оголошенням ним наказу, медичний працівник вивчив медичні документи військовослужбовців та оглянув їх і проте, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_5 не може виконувати наказ, ні сам ОСОБА_5 , ні його командири, ні лікар, йому не повідомляли. Пояснення свідка ОСОБА_6 узгоджуються та не протирічать поясненнями свідка ОСОБА_10 , який в суді пояснив, що 22.01.2024, перед зачитуванням ОСОБА_15 наказу, він вивчив висновки ВЛК, оглянув та вислухав скарги військовослужбовців. Відповідно висновків ВЛК всі військовослужбовці, в тому числі і ОСОБА_11 , були придатні до військової служби, будь-яких скарг на стан здоров`я від військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_5 , йому не надходило. І під час огляду ним не було встановлено, що ОСОБА_5 за станом здоров`я 22.01.2024 не спроможний виконувати наказ.
Вищезазначені показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_6 є стабільними, вони узгоджуються між собою, є логічними та послідовними. Підстави оговорювати обвинуваченого цими свідками, судом не встановлені, також про відсутність неприязнених відносин з цими свідками не заявляв і обвинувачений, а тому суд вважає покази свідків достовірними. Покази свідків відповідають іншим доказам, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно довідки військово-лікарської комісії №525 від 19.01.2024 обвинувачений ОСОБА_5 , після огляду його 20.12.2023 лікарем-консультантом, під час якого йому було встановлено захворювання хребта та рекомендовано лікування в умовах стаціонару, був оглянутий 19.01.2024 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 та, з урахуванням встановлених діагнозів, визнано придатним до військової служби.
Крім того, як вбачається з консультативного висновку спеціаліста, складеного 22.01.2024 лікарем-ординатором медичної роти ОСОБА_10 , молодший сержант ОСОБА_5 був оглянутий лікарем 22.01.2024 та, враховуючи встановлені у нього діагнози, не мав протипоказань до виконання бойового наказу за станом здоров`я.
Також, відповідно довідки військово-лікарської комісії №1363 від 08.02.2024, обвинувачений ОСОБА_5 , після його звернень до лікарів 24.01.2024 та 26.01.2024, був повторно оглянутий 08.02.2024 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_8 та, з урахуванням встановлених діагнозів, визнаний придатним до військової служби.
Дані рішення військово-лікарських комісій є чинними, вони не містять в собі протирічь, а тому є доказом на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_5 з встановленими йому діагнозами, за станом здоров`я у відповідності до Розкладу хвороб Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України, на момент вчинення кримінального правопорушення був придатний до військової служби та, відповідно, міг виконувати бойові задання, а тому доводи обвинуваченого про те, що він за станом здоров`я не міг виконати наказ, судом не приймаються.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_5 не звертався до вищого керівництва з рапортом про недовіру до командира, конкретні причини відмови від виконання наказу не повідомляв, обмежився загальним висловлюванням "за станом здоров`я ". Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оскарження ОСОБА_5 висновків ВЛК від 19.01.2024 та від 08.02.2024 про придатність обвинуваченого до військової служби.
Суд критично ставиться до тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 , що його стан здоров`я унеможливлював виконання ним наказу командира, так як він потребував операції, так як вони спростовуються вище вказаними доказами та наданими суду стороною захисту медичними документами, де в записі лікаря-нейрохірурга зазначено, що на момент огляду 07.01.2025 оперативне лікування ОСОБА_5 не показано та рекомендовано медикаментозне лікування. При цьому, обвинувачений стверджував, що він після встановлення у нього захворювань хребта, не отримував лікування у військовій частині. 
Сукупність досліджених судом доказів безсумнівно спростовує доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не мав можливості виконати бойовий наказ командира.
З огляду на викладене, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, а саме непокори, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану. 

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 відноситься до тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем несення служби. Обставини, які пом`якшують покарання, судом не встановлені. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, яке було вчинене проти встановленого порядку несення військової служби під час дії воєнного стану, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах визначених санкцією частини 4 статті 402 Кримінального кодексу України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. 
Підстав для застосування статті 75 КК України суд не вбачає, так як з урахуванням характеру та високого ступеня суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, процесуальної поведінки обвинуваченого та його показів у суді щодо обставин вчинення злочину, які не можуть судом розцінюватися, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочину, виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання є неможливим. Також відсутні передбачені законом виняткові обставини, які б давали підстави для призначення ОСОБА_5 покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, у розумінні ст.69 КК України, оскільки ОСОБА_5 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби під час дії воєнного стану в Україні, що виключає можливість пом`якшення покарання без порушення засад справедливості, невідворотності покарання та загальної превенції.
Керуючись ст.ст.369-371, ст.ст.373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5  визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. 
Строк відбуття покарання обчислювати з 15.01.2026, зарахувавши у строк відбуття покарання перебування ОСОБА_5 під вартою в умовах гауптвахти в період з 08.04.2024 по 15.01.2026. 

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, - залишити без змін до набрання вироком чинності.

На вирок суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України, може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Шевченківськи районний суд міста Дніпра, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя 
Шевченківського районного суду ОСОБА_1 
міста Дніпра