ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року
м. Київ

справа № 759/5230/25
провадження № 61-10779св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бондара Антона Вікторовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 липня 2025 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов мотивований тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зараз позивач із сином проживають у квартирі 
АДРЕСА_1 . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач виїхала із сином до Республіки Польща. Наприкінці 2023 року син повернувся до України та вирішив проживати з позивачем за місцем його реєстрації на 
АДРЕСА_2 . Відповідач наразі продовжує проживати за кордоном. ОСОБА_2 самоусунулася від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, в добровільному порядку аліменти не сплачує, син повністю знаходиться на утриманні позивача. Встановлення факту перебування дитини на утриманні позивача необхідно для отримання відстрочки від проходження військової служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісяця до досягнення сином повноліття 
і встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на його утриманні.

У квітні 2025 року ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову, в якій вона не заперечувала проти стягнення з неї аліментів в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісяця до досягнення сином повноліття та встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 11 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 
14 травня 2025 року, представник ОСОБА_1 - Бондар А. В. оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Бондара А. В., яка подана від імені ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року залишено без руху та надано заявнику строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала мотивована тим, що апеляційна скарга подана 14 червня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. При зверненні до суду 
з апеляційною скаргою адвокат Бондар А. В. зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення було доставлено до електронного кабінету адвоката Бондара А. В. та позивача 15 травня 2025 року, однак питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку частини другої статті 354 ЦПК України не порушував.

Апеляційний суд також вказав, що апеляційна скарга містить ордер адвоката Бондара А. В. серії АІ 0051405 від 11 березня 2025 року, проте зображення на місці двовимірного штрих-коду (QR-код) має інший зовнішній вигляд, під час його сканування останній не сканується, а отже, неможливо перейти за посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ. Враховуючи викладене, адвокату Бондару А. В. необхідно було надати суду належні документи на підтвердження повноважень на звернення до суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 .

Згідно із звітом Київського апеляційного суду про доставку вихідної кореспонденції копію ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху Бондар А. В. отримав 01 липня 2025 року.

10 липня 2025 року адвокат Бондар А. В., який діє від імені ОСОБА_1 , подав до Київського апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження і ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10 липня 2025 року серії АА № 0054305.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Бондара А. В., яка подана від імені ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року визнано неподаною та повернено заявнику.

Ухвала мотивована тим, що станом на 21 липня 2025 року недоліки апеляційної скарги не було усунено, належних документів на підтвердження повноважень адвоката Бондара А. В. на звернення до суду з апеляційною скаргою 
в інтересах ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано, оскільки 
в матеріалах справи немає договору про надання правової допомоги від 
26 жовтня 2024 року № б/н, який в розумінні статті 62 ЦПК України може підтверджувати повноваження адвоката як представника.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

19 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - Бондар А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 21 липня 2025 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що до матеріалів справи долучено копію ордера та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6319, виданого на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 24 січня 2019 року № 26. Доказів того, що цей документ визнано 
у передбаченому законом порядку недійсним або він є скасованим, немає. 

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Святошинського районного суду м. Києва.

17 жовтня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню зтаких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що адвокат Бондар А. В. не надав належних документів на підтвердження повноважень на звернення до суду з апеляційною скаргою 
в інтересах ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи немає договору про надання правової допомоги від 26 жовтня 2024 року № б/н, який в розумінні положень статті 62 ЦПК України може підтверджувати повноваження адвоката як представника.

Із зазначеним висновком апеляційного суду колегія суддів не погоджується 
з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 
2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Згідно з частиною п`ятою вказаної статті відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

У частині шостій статті 62 ЦПК України передбачено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. 

Згідно з пунктом 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 
2019 року № 41, з подальшими змінами, ордер, встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Закон України «Про адвокатуру» не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема особою, яка має повноваження на засвідчення копії.

З матеріалів справи відомо, що:

- до апеляційної скарги адвокат Бондар А. В., який діє від імені 
ОСОБА_1., додав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6319 і ордер на надання правничої (правової) допомоги від 11 березня 2025 року серії 0051405;

- на виконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху адвокат Бондар А. В., надав ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10 липня 2025 року серії 0054305.

Таким чином, повноваження представника позивача - адвоката Бондара А. В. підтверджуються ордером, який є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії, як подання та підписання апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 .

Не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права 
і висновок суду апеляційної інстанцій про обов`язковість надання для підтвердження повноважень адвоката як представника одночасно 
з ордером договору про надання правової допомоги, оскільки ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом з ордером ЦПК України не вимагає. 

Такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року 
у справі № 320/5420/18 (провадження № 11-706апп19).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року 
у справі № 9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) звернула увагу на те, що, виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмеження повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Неврахування апеляційним судом вказаних правових висновків призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатися законною та обґрунтованою, що 
є підставою для її скасування та направлення справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене є підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бондара Антона Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 липня 2025 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська   	
Судді: 	А. Ю. Зайцев   	
	Є. В. Коротенко   	
	В. М. Коротун   	
	М. Ю. Тітов