ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 січня 2026 року
м. Київ
справа № 343/734/17
провадження № 51-4983 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , 
засудженого (у режимі відеоконференції)  ОСОБА_6 , 
захисників (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12015240200000409 від 25 серпня 2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ганьківці Снятинського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця м. Хоні, Республіка Грузія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 
ОСОБА_11 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця м. Кутаїсі, республіка Грузія, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 , захисника   ОСОБА_13 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого  ОСОБА_11 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 3 ст. 146 КК - на строк 8 років;
- ч. 5 ст. 185 КК - на строк 8 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 4 ст. 187 КК - на строк 15 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187 КК - на строк 7 років із конфіскацією всього майна;
- ст. 257 КК - на строк 14 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 3 ст. 262 КК - на строк 12 років із конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено  ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано  ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення із 16 серпня 2016 року по 26 жовтня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено обчислювати строк відбуття покарання засудженому  ОСОБА_6 з моменту його фактичного затримання - з 26 червня 2023 року.
Також цим вироком ОСОБА_10 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: 
- за ч. 3 ст. 146 КК - на строк 7 років;
- ч. 5 ст. 185 КК - на строк 7 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 4 ст. 187 КК - на строк 14 років 10 місяців із конфіскацією всього майна;
- ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187 КК - на строк 6 років 6 місяців із конфіскацією всього майна;
- ст. 257 КК - на строк 13 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 3 ст. 262 КК - на строк 11 років із конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено  ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 10 місяців із конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано  ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення із 06 серпня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком  ОСОБА_11 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: 
- за ч. 3 ст. 146 КК - на строк 7 років;
- ч. 5 ст. 185 КК - на строк 7 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 4 ст. 187 КК - на строк 14 років 10 місяців із конфіскацією всього майна;
- ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187 КК - на строк 6 років 6 місяців із конфіскацією всього майна;
- ст. 257 КК - на строк 13 років із конфіскацією всього майна;
- ч. 3 ст. 262 КК - на строк 11 років із конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено  ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 10 місяців із конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано  ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення із 06 серпня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також цим вироком кримінальне провадження в частині обвинувачення  ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з його смертю.
Цим же вироком задоволено частково цивільні позови ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на користь:
- ОСОБА_15 - 100 000 грн моральної шкоди;
- ОСОБА_16 - 116 550 грн майнової шкоди та 50 000 грн моральної шкоди;
- ОСОБА_17 - 50 000 грн майнової шкоди та 50 000 грн моральної шкоди;
- ОСОБА_18 - 21 510 грн майнової шкоди, 
та відмовлено в решті позовних вимог ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. Так, судом встановлено, що в серпні 2015 року ОСОБА_6 з корисливих спонукань, маючи на меті отримання незаконних доходів на постійній основі шляхом вчинення нападів з метою заволодіння чужим майном, створив та очолив у м. Новограді-Волинському Житомирської області стійку озброєну групу (банду), до складу якої залучив як виконавців ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , які за своїми якостями підходили для вчинення корисливих насильницьких злочинів, які попередньо організувались для вчинення нападів на громадян. Діючи в складі створеної озброєної банди, ОСОБА_6 , який її очолив, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_14 в період із серпня 2015 року по 06 серпня 2016 року на території Хмельницької, Житомирської та Івано-Франківської областей відповідно до попередньо розробленого плану злочинних дій і розподілу ролей, погодженого між собою, спланували, підготували та вчинили крадіжку і ряд озброєних нападів на осіб з метою заволодіння чужим майном, яких ОСОБА_6 підшуковував як особисто, так і з учасниками банди. Діючи як керівник у складі організованої та очоленої ним озброєної банди, ОСОБА_6 установлював і забезпечував дотримання загальних правил поведінки групи, кожен із підлеглих йому учасників банди виконував надану йому функцію та в разі потреби був готовий до виконання будь-яких дій, спрямованих на досягнення спільної злочинної мети. ОСОБА_6 з метою забезпечення мобільності банди під час вчинення злочинів залучив ОСОБА_19 , який не був обізнаний про їхню злочинну діяльність і мав у користуванні автомобіль марки «Фольцваген В-3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль без державних номерних знаків марки «Мерседес Віто» коричневого кольору, доставляв і забирав їх із місць скоєння злочинів. Також ОСОБА_6 особисто визначав членам озброєної злочинної групи час нападу на об`єкти.
Крім того, ОСОБА_6 заздалегідь придбав та забезпечив злочинну групу зброєю, а саме в не встановлений досудовим слідством час незаконно придбав, зберігав і переносив вогнепальну зброю - пістолет без маркувальних позначень моделі та заводського номера, який є автоматичним пістолетом іспанського заводського виробництва калібру 7,65 мм (браунінг) із пристроєм для безшумної стрільби (глушником), боєприпаси до нього, пістолет-кулемет моделі «Зразок-61» (Скорпіон) (далі - Скорпіон), калібру 7,65 мм, № НОМЕР_2 , боєприпаси до нього, гранату РГД-5, а також ножі. Для забезпечення заходів конспірації ОСОБА_6 перед кожним нападом проводив інструктаж щодо маскування злочинної діяльності, яке виразилося у вимкненні мобільних телефонів, уникненні з`єднань до та після нападу, розробляв легенди спілкування між членами озброєної групи. Під час готування до нападів організовував вивчення і збір інформації про об`єкти нападу, з`ясовував їх місця проживання та праці, а також маршрути руху, наявність і склад можливих очевидців, організовував стеження за об`єктом, який був обраний для нападу, розробляв план підходів до об`єкта та відходів від нього, організовував забезпечення членів озброєної злочинної групи масками для обличчя і рукавицями.
ОСОБА_10 , діючи в складі створеної та очоленої ОСОБА_6 стійкої озброєної групи (банди), відповідно до відведеної йому ролі купував і виготовляв маски для обличчя, забезпечував злочинну групу рукавицями, вживав заходів щодо маскування слідів злочину. Для подолання можливого опору з боку сторонніх осіб та вчинення психологічного тиску на них, маючи відповідні навички, використовував надану ОСОБА_6 зброю, яку носив і зберігав при собі в місцях проживання. Брав участь у нападах, чинив психологічний тиск щодо потерпілих, демонструючи зброю, погрожуючи її застосувати і застосовуючи її під час нападів, вчиняв фізичний тиск, висував потерпілим вимоги про видачу коштів та цінностей.
ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , діючи в складі створеної та очоленої ОСОБА_6 стійкої озброєної групи (банди), здійснювали фізичний і психологічний вплив на потерпілих під час вчинення збройних нападів, відшуковували грошові кошти в приміщеннях, на які здійснювався напад, та в разі здійснення проти нападників фізичного опору були готові (завдяки спортивним даним ОСОБА_14 ) до вчинення силових дій, спрямованих на подолання опору й усунення перешкод. ОСОБА_11 керував транспортними засобами, на яких банда прибувала на місця нападів та які залишала після їх вчинення.
Усі члени озброєної банди були обізнані про мету й методи її діяльності, про наявність у її членів вогнепальної та іншої зброї, про використання такої зброї в ході вчинення бандитських нападів на осіб. Усі члени озброєної банди знали й розуміли, що зброя може бути застосована під час нападів і для подолання опору потерпілих. Створена та очолена ОСОБА_6 озброєна банда була стійкою, стабільною, згуртованою, мала чітко виражену зорганізованість, що полягала в єдиній злочинній меті і планованих озброєних нападах, з розподілом ролей кожного учасника банди. Відповідно до попередньо узгодженого між усіма учасниками стійкої озброєної групи (банди) плану злочинних дій та розподілу ролей, з відома і під безпосереднім керівництвом ОСОБА_6 , кожен із підлеглих йому учасників виконував надану йому функцію та в разі потреби був готовий до виконання будь-яких дій, спрямованих на досягнення спільної злочинної мети.
За період діяльності із серпня 2015 року по 06 серпня 2016 року члени стійкої озброєної групи (банди) у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 під керівництвом ОСОБА_6 , за обставин, детально викладених у вироку, вчинили два озброєні напади й готування до вчинення розбійного нападу на території Житомирської та Івано-Франківської областей, а також крадіжку на території Хмельницької області, у результаті чого незаконно заволоділи коштами і майном потерпілих на загальну суму 213 460 грн.
Так, у ніч з 24 на 25 серпня 2015 року організована група в складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , відповідно до спільно розробленого плану, з метою заволодіння чужим майном, переслідуючи спільні корисливі цілі, прибули до будинку, розташованого на АДРЕСА_4 , шляхом віджиму вікна таємно проникли до квартири АДРЕСА_5 на першому поверсі, в якій проживають ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , й умисно, таємно викрали майно ОСОБА_20 на загальну суму 21 510 грн. Таким чином, у результаті спільних злочинних дій у складі організованої групи ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 спричинили потерпілим ОСОБА_20 та ОСОБА_21 матеріальну шкоду на суму 21 510 грн.
У жовтні 2015 року обвинувачені в складі організованої групи (банди) та не встановлені слідством особи з метою вчинення нападу на ОСОБА_17 прибули на автомобілі «Мерседес» у м. Олевськ Житомирської області. 30 жовтня 2015 року близько 09 год 00 хв обвинувачені в складі організованої групи та не встановлені слідством особи, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку, переслідуючи корисливі цілі, озброївшись пістолетом-кулеметом Скорпіон на заздалегідь приготовленому автомобілі «Мерседес», з якого зняли номерні знаки, прибули до Олевського кооперативного ринку, що на вул. Київській, 14 у м. Олевську де, з метою прикриття злочинної діяльності, прикриваючи обличчя масками, незважаючи, що за їх діями спостерігають відвідувачі та працівники ринку, забігли до торгового місця, де працює ОСОБА_17 . Під час нападу обвинувачені й не встановлені слідством особи з метою повторного заволодіння чужим майном напали на ОСОБА_17 та погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї (пістолета-кулемета Скорпіон), нанесли йому удари по голові та тілу, спричинивши легкі тілесні ушкодження, після чого заволоділи коштами, які були в торговому місці ОСОБА_17 у сумі 50 000 грн та, подолавши опір потерпілого, зв`язавши руки і ноги скотчем, викрали його, затягнувши в автомобіль «Мерседес», та втекли з місця події, чим незаконно позбавили волі. Продовжуючи злочинні дії, обвинувачені та не встановлені слідством особи, на зазначеному вище автомобілі вивезли викраденого ОСОБА_17 на ділянку місцевості, розташовану на відстані 70 м від автодороги сполученням «с. Варварівка - с. Кам`янка» і на відстані 2,2 км від с. Варварівка Олевського району Житомирської області, де, продовжуючи наносити удари по голові та тілу, вимагали надати кошти, проте, переконавшись, що в потерпілого їх немає та немає інших цінних речей, крім викрадених, покинули його у зв`язаному стані, а самі зникли з місця події. У результаті спільних злочинних дій, обвинувачені в складі організованої групи та невстановлені слідством особи спричинили потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 50 000 грн.
Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачені в складі організованої групи 12 липня 2016 року близько 02 год 00 хв, діючи умисно, повторно, прикриваючи обличчя масками, озброївшись пістолетом із пристроєм для безшумної стрільби, пістолетом-кулеметом Скорпіон і ножем, прибули до приватного будинку за адресою: АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , де шляхом віджиму металевою викруткою металопластикового вікна проникли всередину та напали на потерпілих, погрожуючи застосуванням ножа і вогнепальної зброї, з метою залякування потерпілих та подолання їх опору здійснили два постріли з пістолета браунінга без маркувальних позначень моделі й заводського номера, калібру 7,65 мм в напрямку ОСОБА_15 , а також нанесли йому удари ножем по тулубу і верхніх кінцівках та ногами по голові, ділянці живота, спричинивши йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя, і легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я, після чого зв`язали обох потерпілих. Подолавши таким чином опір потерпілих, обвинувачені заволоділи грошовими коштами, виробами із золота та срібла, мисливським нарізним карабіном і патронами до нього. У результаті спільних злочинних дій обвинувачені в складі організованої групи спричинили потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 141 950 грн.
Не припиняючи свою злочинну діяльність, у ніч з 04 на 05 серпня 2015 року обвинувачені в складі організованої групи з метою повторного вчинення нападу на помешкання ОСОБА_22 та заволодіння чужим майном, залучивши водія ОСОБА_19 , який не був ознайомлений із злочинним умислом банди та у власності якого перебував автомобіль «Фольксваген», озброївшись вогнепальною зброєю: пістолетом з пристроєм для безшумної стрільби, пістолетом-кулеметом Скорпіон, ножами та вибуховим пристроєм РГД-5, прибули на АДРЕСА_7 . Перебуваючи за вказаною адресою та готуючись вчинити напад на будинок ОСОБА_22 , обвинувачені побачили працівників поліції, які намагалися попередити напад та затримати нападників, і залишили місце події.
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 05 червня 2024 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Короткий зміст наведених у касаційних скаргах вимог та узагальнені доводи осіб, які їх подали
1. У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно нього, закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений ОСОБА_6 наводить детальні доводи, які, на його думку, підтверджують незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Зокрема з підстав, детально наведених у касаційній скарзі, засуджений ОСОБА_6 , серед іншого, посилається на те, що:
- він не вчиняв інкримінованих кримінальних правопорушень, а в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження його винуватості;
- протокол огляду місця події та висновки експертиз не доводять саме його причетності до їх вчинення; 
- докази сторони обвинувачення є нікчемними та такими, що одержані неналежним суб`єктом і за неналежною процедурою;
- суду першої інстанції не надано фото- та відеодоказів, які мали би бути отримані в результаті негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД);
- згідно показань потерпілих, жодна із цих осіб не вказала безпосередньо на нього; 
- у ході судових засідань потерпілі давали показання, які суперечать один одному; 
- через здійснення тиску з боку прокурора в ході допиту свідка ОСОБА_19 останній змінив свої показання; 
- суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки обставинам допиту свідка ОСОБА_19 , не дослідив аудіозапису судового засідання, в якому відбувся його допит, та не вирішив питання допустимості цього доказу під час його оцінки в нарадчій кімнаті. 
Також засуджений ОСОБА_6 зазначає, що вирок місцевого суду стосовно нього є необґрунтованим, оскільки ухвалений не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а суд першої інстанції: 
- взяв до уваги одні показання, не зазначивши, чому відкинув інші, взагалі не надав оцінки достовірності показань потерпілих, не виклав показань свідка ОСОБА_23 ;
- не долучив фото- та відеодоказів обшуку його житла в м. Долині;
- порушив положення ст. 94 КПК, а під час дослідження доказів був упередженим; 
- не врахував висновків експертів від 20 грудня 2016 року та 03 березня 2017 року № 122.
Указує, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, а саме:
- відповідно до вироку  ОСОБА_24 дав показання про те, що в серпні 2015 року був задіяний до оперативно-розшукових заходів (далі - ОРЗ) із розкриття розбійного нападу в м. Долині на сім`ю ОСОБА_25 , однак надалі у вироку зазначено, що розбійний напад на них було вчинено 12 липня 2016 року, тобто ОСОБА_24 , будучи працівником правоохоронних органів, не міг знати, що відбудеться через рік у м. Долинів в помешканні сім`ї ОСОБА_25 ; 
- як ОСОБА_6 міг здійснити напад у ніч з 24 на 25 серпня 2015 року на потерпілих ОСОБА_26 , якщо згідно з показаннями свідка ОСОБА_22 його було затримано 04 серпня 2015 року; 
- не маючи об`єднувального моменту з епізодами кримінальних правопорушень, орган досудового розслідування вигадав епізод, зазначений на сторінці 56 вироку. 
Як стверджує ОСОБА_6 , зазначені вище недосліджені обставини (з`ясування яких, на його думку, має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення) свідчать про неповноту судового розгляду, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. 
Крім того, засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що: 
- місцевий суд дійшов висновку, що речові докази, які вказують на його причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, були знайдені під час його затримання, однак матеріали провадження не містять протоколу обшуку та вилучення згаданих предметів в його помешканні;
- речові докази, які містяться в матеріалах провадження, було вилучено органом досудового розслідування у місцях, які його ніяк не стосуються, при цьому на них не знайдено відбитків його пальців. 
Також засуджений ОСОБА_6 з підстав, детально наведених у касаційній скарзі, серед іншого, зазначає, що: 
- суд першої інстанції не є належним судом в розумінні практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у зв`язку з чим ним було заявлено відвід, в задоволенні якого відмовлено, при цьому ця обставина не була досліджена та врахована судом апеляційної інстанції; 
- місцевий суд незаконно, необґрунтовано та передчасно взяв його під варту до моменту набрання вироком законної сили;
- суд першої інстанції не врахував стану його здоров`я, який значно погіршився за час перебування в СІЗО, а його подальше перебування в місцях позбавлення волі є небезпечним для життя і здоров`я;
- на адресу суду апеляційної інстанції було направлено заяву про звільнення з-під варти, яку було проігноровано, чим порушено його права.
Окремо засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на положення ст. 72 КК, наводить детальні доводи щодо необхідності зарахування йому у строк покарання строку перебування під цілодобовим домашнім арештом з 26 жовтня 2021 року по 26 червня 2023 року, а також строку попереднього ув`язнення з 26 червня 2023 року по 05 червня 2024 року.
2. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_10 , призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_9 з підстав, детально наведених у касаційній скарзі, серед іншого, зазначає, що:
- поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що в основу вироку місцевого суду було покладено неналежні, недопустимі та недостовірні докази, що перешкодило цьому суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення; 
- поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася частина показань потерпілого ОСОБА_18 , який, працюючи на посаді оперуповноваженого, усупереч своїх повноважень, використав систему «Сонда» для власних потреб, з якої дізнався, що вилучені під час огляду місця події відбитки пальців нібито належать ОСОБА_11 , після чого його розшукував та проводив ОРЗ, а згодом через орган досудового розслідування легалізував отриману інформацію шляхом проведення судово-дактилоскопічної експертизи, у зв`язку із чим суд першої інстанції не міг вважати його показання допустимим та належним доказом, як і всі похідні докази, які отримані в результаті такого втручання; 
- перед початком допиту потерпілого ОСОБА_18 суд першої інстанції не привів його до присяги; 
- посилаючись на внесені до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 січня 2017 року відомості, відповідно до якого свідок ОСОБА_27 серед інших фотознімків упізнав ОСОБА_10 як особу, яку він підвозив 25 серпня 2015 року, суд першої інстанції порушив ст. 228 КПК, оскільки на той час була реальна можливість забезпечення присутності особи, яка пред`являється для впізнання;
- наведений вище протокол від 11 січня 2017 року не містить опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими свідок може впізнати особу, а опис ознак, за якими свідок упізнав особу, має лише загальний характер; 
- посилаючись на показання потерпілого ОСОБА_17 , суд першої інстанції вніс відомості, які є недостовірними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній пояснив, що п`ятеро осіб були в балаклавах, а тому не може нікого впізнати, при цьому був невпевнений, що саме обвинувачені є учасниками вчинення проти нього протиправних дій; 
- протоколи пред`явлення предметів для впізнання від 10 лютого 2017 року не можуть бути належними й допустимими доказами винуватості ОСОБА_10 , оскільки на час проведення слідчої дії була реальна можливість забезпечення наявності предметів та речей для впізнання, а ст. 229 КПК передбачено пред`явлення особі для впізнання виключено речей, а не їх фотознімків; 
- суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що ОСОБА_17 не звертався до правоохоронних органів із заявою з приводу нападу та його незаконного викрадення, не був попереджений про кримінальну відповідальність і не подавав заяви про його залучення до кримінального провадження як потерпілого, що не узгоджується з положеннями ст. 55 КПК, а відомості про злочин внесено на підставі рапорту працівника поліції; 
- під час допиту свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 судом першої інстанції було порушено вимоги частин 3, 4 ст. 352 КПК; 
- поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася та обставина, що у своїх показаннях від 08 серпня 2017 року потерпілий ОСОБА_15 жодним чином не вказав, що поміж нападників був ОСОБА_10 , адже повідомив, що серед них була особа з азербайджанським акцентом, а не грузинським, при цьому аналогічні показання надала потерпіла ОСОБА_16 та зазначила про свою невпевненість, що серед нападників був ОСОБА_10 ; 
- відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за голосом від 20 вересня 2016 року потерпіла ОСОБА_16 упізнала голос, що належав сторонній особі, яку не перевірили на причетність до злочину;
- усупереч статтям 104, 237 КПК до протоколу огляду місця події через декілька днів долучено предмети, які не були виявлені під час слідчої дії; 
- слідча ОСОБА_30 не проводила огляду місця події і не могла бути присутньою під час його проведення, оскільки 12 липня 2016 року в період з 08 год 00 хв до 09 год 00 хв допитувала потерпілу ОСОБА_16 , а в період з 09 год 05 хв до 11 год 00 хв допитувала потерпілого ОСОБА_15 в приміщенні Долинської ЦРЛ; 
- понята ОСОБА_31 не була присутня під час всього огляду місця події; 
- згідно з протоколами пред`явлення предметів для впізнання від 07 вересня 2016 року потерпіла ОСОБА_16 впізнала свої кільця з білого металу, однак ці речі виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_19 , а не в ОСОБА_10 , при цьому відповідно до протоколів пред`явлення предметів для впізнання від 15 серпня 2016 року остання впізнала ювелірні вироби, які виявлено та вилучено під час проведення обшуку в ОСОБА_32 , яка не була допитана, у зв`язку із чим дані обставини не узгоджуються з вимогами статей 91, 410 КПК; 
- посилання суду першої інстанції на протокол слідчого експерименту від 10 січня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_15 є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки останнього не попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК, а відомості, зазначені в протоколі вказаної слідчої дії, не відповідають меті та вимогам її проведення, тож він є недопустимим і неналежним доказом; 
- суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187 КК, виключно на підставі показань працівників поліції; 
- ОСОБА_22 не зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а відповідно до витягу з ЄРДР кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 187 КК, зареєстровано на підставі рапорту начальника відділу СУ ГУНП не 05 серпня 2015 року, а лише 20 березня 2017 року; 
- відповідно до матеріалів НСРД мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_10 у вечірній час (упродовж 05 та 06 серпня 2015 року) працював в одному з ресторанів санаторію м. Моршин, що, на думку захисника, спростовує версію про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення;
- протоколи слідчих експериментів та відеозаписів до них є нічим іншим як легалізацією показань потерпілих та свідків, наданих слідчому під час досудового розслідування, що не узгоджується з вимогами статей 23, 85-88 КПК.
Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст. 257 КК та вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, то захисник стверджує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що: 
- у вироку зазначено, що в серпні 2015 року ОСОБА_6 створив та очолив стійку озброєну групу (банду), до складу якої залучив виконавців, далі придбав зброю, інші речі, планував напади, однак кожен з обвинувачених заперечив свою причетність до інкримінованих діянь; 
- під час досудового розслідування і судового розгляду не здобуто доказів участі ОСОБА_10 ; 
- жодна з кваліфікуючих ознак організованої групи не доведена; 
- факт знайомства засуджених між собою, не свідчить про стійкість такої групи чи банди й про її наявність у цілому; 
- у ОСОБА_10 не виявлено та не вилучено жодної одиниці зброї, а до вилученої в приміщенні Стрийського ВП зброї останній не має жодного відношення; 
- місцевий суд не зазначив, яка роль конкретно кожного з обвинувачених, як планувалися злочини, ким та як схвалювалися дії кожного, а навів лише загальні фрази й вислови з КК та постанови Пленуму Верховного Суду України.
Крім того, як зазначає захисник, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що суд першої інстанції, вирішуючи заявлені цивільні позови, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки згадані цивільні позови не відповідають вимогам Цивільного процесуального кодексу України.
3. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_11 , призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_7 з підстав, детально наведених у касаційній скарзі, стверджує, що суд першої інстанції:
- не з`ясувавши й не перевіривши обставин, на які посилався  ОСОБА_11 , відмовив у відводі перекладача, чим порушив право останнього на повний і достовірний переклад, а суд апеляційної інстанції не перевірив зазначених обставин; 
- безпідставно прийняв протокол впізнання, проведений зі свідком ОСОБА_33 , проте не допитав його, при цьому суди попередніх інстанцій проігнорували клопотання сторони захисту та не надали жодної оцінки тому, що цей протокол і протокол слідчого експерименту з відеозаписом не можуть бути визнані допустимим доказом; 
- послався у вироку на протокол затримання ОСОБА_11 , однак сторона захисту неодноразово заявляла клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, оскільки останній не володів українською мовою та не підписував такого протоколу, зокрема буквою ОСОБА_34 , яка грузинською мовою пишеться інакше.
Також захисник ОСОБА_7 указує, що суд апеляційної інстанції: 
- повторно не дослідив жодного доказу, чим порушив ч. 3 ст. 404 КПК; 
- зазначивши про необґрунтованість доводів сторони захисту з приводу того, що свідок ОСОБА_18 у цьому кримінальному провадженні проводив ОРЗ, не перевіряв і не встановлював цих обставин, оскільки потерпілий ОСОБА_18 у ході його допиту в суді першої інстанції підтвердив, що особисто забирав висновок експерта. 
Водночас захисник ОСОБА_7 зазначає, що суди попередніх інстанцій як на доказ вини  ОСОБА_11 послалися на рапорти працівників поліції, які з огляду на практику Верховного Суду не є доказами. 
До того ж захисник ОСОБА_7 , аналогічно з доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , посилається на відсутність ознак організованої злочинної діяльності. 
4. У касаційних скаргах захисники  ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , а також ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , наводять детальні доводи щодо порушення таємниці нарадчої кімнати, а також вказують, що суд апеляційної інстанції, всупереч ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК, провів розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 .
Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційні скарги не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , а також захисники  ОСОБА_9 та  ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити; 
- прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційних скарг, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а подані касаційні скарги - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_6 підлягає закриттю, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Мотиви Суду
Від засудженого ОСОБА_6 надійшла заява, в якій останній, серед іншого, зазначив про свою відмову від захисника ОСОБА_12 .
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 травня 2025 року прийнято відмову засудженого ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_12 та призначено засудженому ОСОБА_6 захисника в порядку статей 48, 49 КПК із числа адвокатів Північного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для розгляду провадження в суді касаційної інстанції.
Відповідно до вимог статей 403, 432 КПК особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення касаційного розгляду.
Як убачається зі змісту аудіозапису судового засідання від 15 травня 2025 року, захисник  ОСОБА_12 , який подав касаційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_6 , таким правом скористався.
Статтею 432 КПК встановлено, що відмова від касаційної скарги, зміна і доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження здійснюється згідно з положеннями ст. 403 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 403 КПК, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від скарги, суд своєю ухвалою закриває провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, крім касаційної скарги захисника ОСОБА_12 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_6 , до касаційного розгляду також було прийнято касаційні скарги засудженого  ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого  ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року.
Однак, враховуючи те, що засуджений ОСОБА_6 , а також захисники  ОСОБА_9 та ОСОБА_7  не заперечували щодо залишення касаційної скарги захисника ОСОБА_12 без розгляду та закриття касаційного провадження за його касаційною скаргою, то колегія суддів, з огляду на зазначені вище положення КПК, вважає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_12 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року у зв`язку з відмовою від касаційної скарги. 
Водночас, що стосується касаційних скарг засудженого  ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого  ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , на вказані вище судові рішення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Отже, предметом перегляду суду касаційної інстанції у цьому випадку є вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року та ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . 
Частиною 2 ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Так, ОСОБА_6 хоча і наводить доводи щодо незаконності:
- ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2024 року (справа № 346/4084/24), якою відмовлено у задоволенні його заяви про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення з 16 серпня 2016 року по 05 червня 2024 року; 
- ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року (справа № 343/734/17), якою йому не було зараховано в строк покарання період з 26 червня 2023 року по 29 січня 2024 року, 
проте вимог у цій частині не заявляє.
З огляду на зазначене не є предметом перегляду суду касаційної інстанції доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо незаконності вказаних ухвал. 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412?414 КПК.
Скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК) і невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.
Таким чином, Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.
Тому не є предметом перегляду в касаційному провадженні доводи касаційних скарг, які стосуються надання власної оцінки доказам, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що:
- суду першої інстанції не надано фото- та відеодоказів, які мали би бути отримані в результаті НСРД; 
- згідно з показаннями потерпілих, жоден із них не вказав безпосередньо на нього; 
- у ході судових засідань потерпілі надавали показання, які суперечать один одному, зокрема ОСОБА_16 вказав, що нападники були в камуфляжному одязі, а ОСОБА_15 зазначила про те, що останні були в темному одязі; 
- свідок ОСОБА_19 через тиск з боку прокурора змінив свої показання з виправдувальних на протилежні, у зв`язку з чим їх не можна брати до уваги, при цьому, як стало відомо надалі, цей свідок був раніше судимим, а тому співпрацює з органами досудового розслідування,
а також доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що: 
- посилаючись на показання потерпілого ОСОБА_17 як на доказ винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції вніс відомості, які є недостовірними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки допитаний як потерпілий ОСОБА_17 пояснив, що п`ятеро осіб, які вчиняли щодо нього протиправні дії, були в балаклавах, а тому не може впізнати нікого, при цьому був не впевнений, що саме обвинувачені є учасниками вчинення проти нього протиправних дій; 
- поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася та обставина, що у своїх показаннях від 08 серпня 2017 року потерпілий ОСОБА_15 жодним чином не вказав, що серед нападників був ОСОБА_10 , адже повідомив, що серед них була особа з азербайджанським акцентом, а не грузинським, при цьому аналогічні показання надала потерпіла ОСОБА_16 та зазначила, що не впевнена, що серед нападників був ОСОБА_10 ; 
- відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за голосом від 20 вересня 2016 року потерпіла ОСОБА_16 впізнала голос, який належав сторонній особі, яку не перевірили на причетність до злочину;
- згідно з протоколами пред`явлення предметів для впізнання від 07 вересня 2016 року потерпіла ОСОБА_16 впізнала свої кільця з білого металу, однак вказані речі виявлено та вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_19 , а не в ОСОБА_10 , при цьому відповідно до протоколів пред`явлення предметів для впізнання від 15 серпня 2016 року остання впізнала ювелірні вироби, виявлені та вилучені під час обшуку в ОСОБА_32 , яка не була допитана, у зв`язку з чим ці обставини не узгоджуються з вимогами статей 91, 410 КПК; 
- відповідно до матеріалів НСРД мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_10 у вечірній час (упродовж 05 та 06 серпня 2015 року) працював в одному з ресторанів санаторію м. Моршина, що, на думку захисника, спростовує версію про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на зазначені вище положення КПК, також не є предметом перегляду і доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, а саме: 
- згідно з вироком, cвідок ОСОБА_24 надав показання про те, що в серпні 2015 року був задіяний до ОРЗ з розкриття розбійного нападу в м. Долині на сім`ю ОСОБА_15, однак згодом у вироку суд зазначив, що розбійний напад на них було вчинено 12 липня 2016 року, тобто ОСОБА_24 , будучи працівником правоохоронних органів, не міг знати, що відбудеться через рік у м. Долина в помешканні сім`ї ОСОБА_25 ; 
- як ОСОБА_6 міг здійснити напад у ніч з 24 на 25 серпня 2015 року на потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , якщо згідно з показаннями свідка ОСОБА_22 його було затримано 04 серпня 2015 року; 
- не маючи об`єднувального моменту з епізодами кримінальних правопорушень, орган досудового розслідування вигадав епізод, зазначений на сторінці 56 вироку, 
а також доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_9 стосовно того, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що: 
- у вироку місцевого суду зазначено, що в серпні 2015 року ОСОБА_6 створив та очолив стійку озброєну групу (банду), до складу якої залучив виконавців, зокрема ОСОБА_10 , далі придбав зброю, інші речі, планував напади, однак кожен з обвинувачених заперечив свою причетність до інкримінованих діянь; 
- факт знайомства засуджених між собою не свідчить про стійкість і тривалість такої групи чи банди і про її наявність у цілому; 
- у ОСОБА_10 не виявлено і не вилучено жодної одиниці зброї, а до вилученої у приміщенні Стрийського ВП зброї останній не має жодного стосунку.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 стверджує, що суд першої інстанції не є належним судом у розумінні практики ЄСПЛ, оскільки юридична особа Долинський районний суд Івано-Франківської області з 11 вересня 2018 року припинена, а судді ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 є працівниками іншої юридичної особи, а саме ТУ ДСА в Івано-Франківській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів України» (далі - Закон) кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Це положення чинного законодавства України кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 451/2017 постановлено утворити в тому числі Долинський окружний суд шляхом реорганізації (злиття) Болехівського міського суду, Долинського районного суду та Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону в разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Крім того, відповідно до п. 3 розд. XII вказаного Закону районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Як убачається з повідомлення про початок процедури реорганізації (злиття) Долинського районного суду Івано-Франківської області, опублікованого 13 вересня 2018 року на сайті «Судова влада», відповідно до наведених вище положень Закону Долинський районний суд Івано-Франківської області продовжує здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності Долинського окружного суду.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що Долинський районний суд Івано-Франківської області не є судом, утвореним законом. 
Водночас, посилаючись на зазначені обставини, засуджений ОСОБА_6 не зазначає з огляду на які офіційні дані він дійшов висновків про протилежне. 
У касаційній скарзі засуджений також вказує, що з наведених вище підстав заявив відвід, у задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено. 
Так, ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід колегії суддів.
Мотивуючи своє рішення, колегія суддів цього суду, серед іншого, зазначила, що твердження обвинуваченого  ОСОБА_6 про те, що суд утворений незаконно, є лише його суб`єктивною думкою, яка не ґрунтується на вимогах закону і не підтверджується будь-якими державними актами та рішеннями відповідних уповноважених органів влади.
З огляду на зазначене доводи касаційної скарги в цій частині не свідчать про наявність порушення КПК. 
У касаційних скаргах захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_7 наводять доводи щодо допущення судом апеляційної інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК), а саме про те, що суд апеляційної інстанції провів розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 .
Зокрема: 
- захисник ОСОБА_9 стверджує, що судом апеляційної інстанції безпідставно і необґрунтовано відхилено клопотання сторони захисту про участь ОСОБА_10 у судовому розгляді в режимі відеоконференції, чим, з огляду на примусове видворення за межі України, позбавлено його права захищатися в суді самостійно (порушено право на захист); 
- захисник ОСОБА_7 зазначає, що, після того як суд першої інстанції змінив ОСОБА_10 запобіжний захід, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги КПК та не здійснив його виклику. 
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК). 
Пунктом 3 ч. 2 цієї ст. 412 КПК регламентовано, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою. 
Згідно з ч. 1 ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
ЄСПЛ у своєму рішенні від 02 лютого 2017 року у справі «Лопушанський проти України» зауважив, що суд повинен повідомити заявника про судове засідання завчасно рекомендованим листом та відкласти розгляд справи з огляду на відсутність заявника, а також на відсутність будь-яких доказів того, що він належним чином був сповіщений про судове засідання. 
Згідно з ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 22 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
З огляду на положення ст. 42 КПК, обвинувачений, крім іншого, має право: брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази; висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження; виступати в судових дебатах. Вказана стаття передбачає і певні обов`язки, зокрема, прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Частиною 4 ст. 405 КПК передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Частиною 5 ст. 336 КПК визначено, що учасники кримінального провадження беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та кваліфікованого електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення), затвердженим рішення Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду апеляційної інстанції) визначено, що:
- відеоконференція - телекомунікаційна технологія інтерактивної взаємодії двох або більше віддалених учасників судового провадження з можливістю обміну аудіо- та відеоінформацією в реальному часі;
- ідентифікаційні дані особи - для фізичних осіб: унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта. Для фізичних осіб - громадян України номер і серія паспорта є ідентифікаційними даними виключно за відсутності у такої фізичної особи РНОКПП або УНЗР.
Відповідно до п. 46 вказаного Положення за наявності в суді технічної можливості учасник справи у порядку, встановленому процесуальним законом, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Згідно з п. 49 цього Положення для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватися в Електронному кабінеті. Учасник справи також повинен перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, визначеним Інструкцією користувача підсистеми відеоконференцзв`язку, для роботи із системою відеоконференцзв`язку.
Як видно з матеріалів кримінального провадження:
- ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_10 скасовано запобіжний захід та звільнено його з-під варти у зв`язку з тим, що за період попереднього ув`язнення він відбув призначене оскаржуваним вироком покарання у виді позбавлення волі, а прокурор не подавав апеляційної скарги;
- після звільнення з-під варти рішенням в. о. начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області від 29 січня 2024 року громадянин Республіки Грузії ОСОБА_10 був примусово видворений з України;
- захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подав до суду апеляційної інстанції клопотання про участь його підзахисного в судовому засіданні. При цьому, мотивуючи своє клопотання, захисник, серед іншого, послався на те, що, зі слів ОСОБА_10 , зареєструватися в підсистемі «Електронний суд» неможливо, оскільки він перебуває за кордоном і не може виготовити кваліфікований електронний підпис, адже система зчитує тільки підписи, видані державними органами й банківськими установами України. Крім того, захисник зазначав, що в ОСОБА_10 є реальна можливість брати участь у судовому засіданні за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у соціальних мережах, а саме «Скайп» та «Вайбер». 
Крім того, як убачається зі змісту технічного звукозапису судового засідання, судом апеляційної інстанції, у зв`язку із заявленим клопотанням, було оголошено перерву, в тому числі для з`ясування технічної можливості проведення відеоконференції за таких умов. 
Однак, постановляючи рішення за результатами судового розгляду, суд апеляційної інстанції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, не зареєструвався в підсистемі «Електронний суд», особисто не звернувся з клопотанням про власне бажання брати участь у судовому засіданні шляхом проведення відеоконференції з іншого приміщення, не надав апеляційному суду необхідної інформації для організації відеоконференції з дотриманням Положення. 
При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що участь обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні під час апеляційного розгляду цього кримінального провадження не є обов`язковою, у зв`язку з чим дійшов висновку про можливість продовжувати апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого.
За таких обставин колегія суддів вважає, що з огляду на неможливість проведення відеоконференції з дотриманням Положення, а також те, що: 
- ОСОБА_10  був примусово видворений з України; 
- участь обвинуваченого в апеляційному розгляді не була обов`язковою; 
- обвинувачений ОСОБА_10 не був позбавлений можливості отримувати правову допомогу, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був присутній його захисник, участь якого, з урахуванням положень ст. 52 КПК, є обов`язковою; 
- ОСОБА_10 самостійно, у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 401 КПК, не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про бажання брати участь у судовому засіданні шляхом проведення відеоконференції; 
- суд апеляційної інстанції не позбавляв його можливості приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку, передбаченому КПК, 
проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 не є таким істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції постановити законне й обґрунтоване судове рішення, та не свідчить про те, що судове рішення за таких обставин підлягає безумовному скасуванню.
При цьому колегія суддів зауважує, що захисник ОСОБА_7 , наводячи доводи про те, що суд апеляційної інстанції не виконав вимог КПК і не здійснив виклику обвинуваченого ОСОБА_10 :
- не вказує, чому, з огляду на наведені вище положення ч. 4 ст. 401 КПК, суд апеляційної інстанції мав здійснити такий виклик; 
- не наводить доводів про те, що ОСОБА_10 взагалі не був повідомлений про судове засідання. 
Щодо доводів касаційних скарг, які стосуються незаконності вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, колегія зазначає таке.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПКпередбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як убачається з матеріалів провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості засудженого   ОСОБА_6 ,   ОСОБА_10 ,   ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі доказів, досліджених та перевірених під час судового розгляду й оцінених відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Так, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції врахував показання обвинувачених:
- ОСОБА_6 , який, як зазначено у вироку, в судовому засіданні від надання показань відмовився, мотивуючи невизнанням розпоряджень суду та правомочності цього органу;
- ОСОБА_10 , який вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, при цьому не міг пояснити, чому у квартирі потерпілих ОСОБА_26 були виявлені його відбитки пальців. Те, що на вилученій під час затримання зброї та боєприпасах виявлені відбитки його пальців, на його думку, не відповідає дійсності. Вказав, що виявлені під час обшуку в квартирі його дівчини оперативну кобуру та мобільний телефон, викрадені із квартири потерпілих ОСОБА_26 , йому підкинули працівники поліції. Відмовився пояснювати те, чому він 05 серпня 2015 року приїжджав із ОСОБА_39 та ОСОБА_14 в м. Моршин. Щодо того, з якою метою 05 серпня 2015 року зустрічався з ОСОБА_6 , зазначив, що спілкувалися, оскільки були знайомими, однак не пам`ятає, з якого приводу була розмова. Стосовно того, що працівники поліції під час візуального спостереження 06 серпня 2015 року бачили його із сумками, які потім були вилучені в ході його затримання, повідомив, що там були тільки його барсетка та дві футболки, жодних балаклав він не бачив;
- ОСОБА_11 , який вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що жодних злочинів він не вчиняв. Не зміг нічого пояснити стосовно відбитка його пальця, виявленого на вікні у квартирі, належній потерпілим ОСОБА_26 . Звідки під час його затримання взялись балаклави та зброя, пояснити не може, оскільки тоді з особистих речей мав лише футболку і джинсові штани. Вилучена в ході затримання зброя йому не належить. Вказав, що в день його затримання вони мали зустріч з обвинуваченим ОСОБА_6 в м. Моршині. Не зміг пояснити, яким чином викрадений телефон із квартири потерпілих ОСОБА_26 був виявлений під час обшуку в його співмешканки в с. Вигода. 
Однак суд першої інстанції зазначив про критичне ставлення до наданих у судовому засіданні показань обвинувачених.
Зокрема, місцевий суд такі показання обвинувачених визнав неправдивими, оскільки вони спростовувалися показаннями потерпілих, свідків, письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, та з огляду на вказане дійшов висновку про те, що такі показання є способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні ними злочини.
1. При цьому стосовно епізоду кримінального правопорушення в ніч з 24 на 25 серпня 2015 року (потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ) суд першої інстанції зазначив, що вина обвинувачених підтверджується показаннями: 
- потерпілого ОСОБА_18 , який пояснив, що, виявивши крадіжку, побачив москітну сітку, яка лежала на землі, а у квартирі все було перекинуто. Вікно було відчинене й пошкоджене. У квартирі був слід взуття. Під час слідчої дії впізнав викрадену в нього кобуру, бінокль «Беркут», телефон марки «Соні Еріксон» блідо-оранжевого кольору, чохли накладні, чотири оперативні кобури; 
- потерпілої ОСОБА_20 , яка пояснила, що, приїхавши у квартиру, побачила, що речі були розкидані, а їх паспорти та пустий гаманець лежали на землі. Бачила слід взуття на підвіконні й те, як працівники поліції вилучали відбитки слідів пальців рук на рамі вікна та на ручці.
Дослідив місцевий суд і зібрані у кримінальному провадженні письмові докази за цим епізодом, серед яких дані:
- протоколу огляду місця події від 25 серпня 2015 року та фототаблиць до нього, згідно з яким об`єктом огляду була квартира, розташована на АДРЕСА_8 , в якому, серед іншого, зазначено, що біля ручки вікна було виявлено сліди пальців рук та долоні руки, розташованих один біля одного. Під час обробки поверхні пластикової стінки було виявлено один слід долоні разом з іншими слідами пальців рук. Також на пластиковій поверхні знизу вікна виявлено об`ємний слід взуття; 
- висновку експерта від 28 березня 2017 року № 1.3-93/17 і таблиць до нього, в якому, серед іншого, зазначено, що слід пальця руки залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_11 . Слід долоні залишений долонею лівої руки ОСОБА_11 ;
- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 січня 2017 року та фототаблиць до них зі свідком ОСОБА_40 , згідно з яким на запитання, чи впізнає він когось з осіб, зображених на фотознімках, останній заявив, що він впізнав особу, яку підвозив у ніч на 25 серпня 2015 року разом з іншими особами до встановлених фонтанів у центрі м. Полонного: на фото № 2 (обвинувачений ОСОБА_10 ) за такими ознаками: темне коротко стрижене волосся, темні густі брови, округле обличчя, прямий ніс та прижмурений погляд; на фото № 3 (обвинувачений ОСОБА_6 ) за такими ознаками: середнє волосся темного кольору, обличчя круглої форми, ніс великий і товстий, брови темні та густі, з опущеними краями, за зовнішніми ознаками схоже обличчя до особи кавказької національності; на фото № 4 (обвинувачений ОСОБА_11 ) за такими ознаками: стрижене темного кольору волосся, на лобній частині залисина, обличчя овальної форми, смугле, ніс великий, прямий, на кінці дещо розширений, брови темні та густі, зі спущеними краями донизу.
2. Стосовно епізоду вчинення кримінальних правопорушень 30 жовтня 2015 року (потерпілий ОСОБА_17 ) суд першої інстанції зазначив, що вина обвинувачених підтверджується показаннями: 
- потерпілого ОСОБА_17 , який пояснив, що 30 жовтня 2015 року на ринку побачив бус, з якого вийшли люди в балаклавах, один з яких зловив його за руку і не відпускав. Після чого йому на голову одягнули предмет. Нападники викрали в нього 50 000 грн, були зі зброєю та наводили її на нього. Його затягнули в автомобіль «Мерседес Віто», де втратив свідомість, оскільки вони заподіяли йому удар по голові. Коли прийшов до тями, йому знову завдали удару. Зв`язали скотчем руки і тримали зброю біля голови. Нападник, який сидів попереду, був без балаклави, він бачив грубі риси обличчя. Через деякий час його витягнули з буса і поклали обличчям до трави. Коли його витягували, бачив, як нападники прикріпляли номера на автомобіль, які закінчувались літерами ВЕ. Крім вказаного буса, бачив також автомобіль марки «Пассат Б3». Пояснив, що впізнання проводилося в балаклавах та без них;
- свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що один із чоловіків показав посвідчення, після чого вони витягнули ОСОБА_17 із-за прилавка і потягнули до буса. Всі нападники були в балаклавах та камуфляжній формі коричневого кольору, без шевронів і будь-яких знаків. В одного з нападників була автоматична зброя. До ОСОБА_17 була застосована фізична сила. Впізнати нікого не може, оскільки всі нападники були в балаклавах; 
- свідка ОСОБА_29 , який пояснив, що почув крики ОСОБА_17 про допомогу та прибіг до нього, де побачив п`ятеро людей у балаклавах, які були одягнуті в камуфляжну форму. Один із нападників ніс у руках гроші. В одного з нападників побачив зброю, яка була направлена на ОСОБА_17 . Нападники заштовхали ОСОБА_17 в автомобіль, при цьому завдавали йому ударів рукою. 
Дослідив місцевий суд і зібрані у кримінальному провадженні письмові докази за цим епізодом, серед яких дані:
- протоколу огляду місця події від 30 жовтня 2015 року та фототаблиць до нього, згідно з яким, місцем події є ділянка місцевості, розташована на території Олевського кооперативного ринку (місце НОМЕР_6, вул. Київська, 14, м. Олевськ, Житомирська область). У ході обробки на поверхні шухляди вітрини виявлено відбитки слідів пальців. У ході огляду куртки, яка була в належному ОСОБА_17 автомобілі «Hyundai» (в якій, як пояснив потерпілий, він був одягнений під час нападу на нього), встановлено, що на капюшоні з лівої частини спини на накладці є сліди нашарування бурого кольору;
- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 лютого 2017 року та фототаблиць до них зі свідком ОСОБА_17 , згідно з якими на запитання, чи він може впізати двох чоловіків, які сиділи на передньому сидінні автомобіля «Мерседес», ОСОБА_17 заявив, що: впізнає особу під № 1 ( ОСОБА_11 ), яку бачив за кермом автомобіля «Мерседес», за такими ознаками: форми голови, ніс та залисини на голові; впізнає особу під № 4 ( ОСОБА_6 ), яка сиділа в автомобілі «Мерседес» на передньому пасажирському сидінні, показувала посвідчення СБУ та координувала усім під час нападу. Впізнав її за такими ознаками: овальне обличчя, грубі риси, великий ніс;
- протоколу пред`явлення речей для впізнання від 10 лютого 2017 року та фототаблиць до нього зі свідком ОСОБА_17 , згідно з яким на запитання, чи може він впізнати пістолет-кулемет чи автомат, яким йому погрожували під час нападу і завдавали ударів, ОСОБА_17 відповів, що впізнає річ під № 2, саме такою зброєю йому погрожували в ході нападу, а також декілька разів рукояткою заподіювали удари по голові та направляли її в голову до виска;
- протоколу пред`явлення речей для впізнання від 10 лютого 2017 року та фототаблиць до нього зі свідком ОСОБА_29 , згідно з яким на запитання, чи може він впізнати пістолет-кулемет, яким йому погрожували, ОСОБА_29 відповів, що впізнає річ під № 2, саме таким пістолетом-кулеметом йому погрожували під час нападу на ОСОБА_17 , коли він особисто намагався звільнити потерпілого;
- висновку експерта від 10 листопада 2015 року № 238, з якого встановлено, що в ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- протоколу огляду місця події від 30 жовтня 2015 року, предметом огляду якого є ділянка місцевості на відстані 70 м від автодороги між с. Варварівка та с. Кам`янка Олевського району та на відстані 2 км 200 м від с. Варварівка. В ході огляду вказаної ділянки на землі виявлено, зокрема, частину прозорого скотчу, замотаного в кільце. Як пояснив присутній під час оглядя ОСОБА_17 , саме цим скотчем він був зв`язаний. Також з протилежного боку дороги виявлено в тому числі слід взуття, чорну в`язану перчатку, камуфляжну куртку та бухту липкої стрічки, балаклаву із зображенням різних відтінків зеленого кольору, дві тканинні рукавички чорного кольору, сліди шин. Також виявлено ще одну камуфляжну куртку. На відстані 7 м від дороги між с. Варварівка та с. Кам`янка на ґрунтовій дорозі виявлено чіткий малюнок відбитка протектора шин автомобіля;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2015 року, який проведено за участю потерпілого ОСОБА_17 з метою перевірки й уточнення відомостей, наведених у протоколі його допиту та в протоколі впізнання речей за фотознімками (вилученими 06 серпня 2016 року під час огляду автомобіля «Сітроен Джампер», д. н. з. НОМЕР_3 , на території Стрийського ВП), згідно з яким, оглянувши фотознімки, потерпілий ОСОБА_17 вказав, що цей пістолет-кулемет може бути тим, яким йому погрожували та заподіювали удари під час нападу на нього. Цей пістолет-кулемет він впізнає по рукоятці, точніше за її кольором, цей сіруватий колір він добре запам`ятав і вказував на нього на попередніх допитах;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2017 року, який проведено за участю свідка ОСОБА_29 з метою перевірки та уточнення відомостей допиту цього свідка та протоколу впізнання речей за фотознімками, згідно з яким надано для огляду фототаблицю пістолета-кулемета Скорпіон, вилученого 06 серпня 2016 року під час огляду автомобіля марки «Сітроен» на території Стрийського ВП, з даних якого встановлено те, що, оглянувши фотознімки, свідок ОСОБА_29 вказав, що саме цей пістолет-кулемет він бачив в осіб у камуфляжах і балаклавах, які 30 жовтня 2015 року напали на ОСОБА_17 , та саме таким пістолетом-кулеметом йому погрожував один із нападників, коли він намагався звільнити ОСОБА_17 . Також він уточнив, що саме на цей пістолет-кулемет він вказував у своєму допиті як на пістолет-кулемет чеського виробництва; 
- протоколу проведення слідчого експерименту від 18 листопада 2015 року, який проведено за участю потерпілого ОСОБА_17 , відповідно до якого учасники слідчого експерименту зібралися на вул. Київській у м. Олевську, де потерпілому ОСОБА_17 було запропоновано розповісти про всі обставини вчинення розбійного нападу стосовно нього;
- висновків експерта від 16 та 18 серпня 2016 року № 10-357, 10-358 відповідно та фототаблиць до них;
- висновку експерта № 122 від 30 березня 2017 року, згідно із яким, на вилучених 30 жовтня 2015 року на ділянці місцевості, яка розташована на відстані 70 метрів від автодороги с. Варварівка - с. Кам`янка та на відстані 2 км 200 м від с. Варварівка, зокрема, масці-балаклаві (об`єкт №8) виявлено клітини з ядрами, слідів крові та волосся не виявлено. Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні маски-балаклави (об`єкт № 8), є змішаними, належать більш ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_11 і зразка крові ОСОБА_6 та не містять генетичних ознак зразка букального епітелію ОСОБА_10 , зразків крові ОСОБА_14 , ОСОБА_17 . На вилучених 11 листопада 2016 року в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_14 в м. Новограді-Волинському Житомирської області спортивних штанах (об`єкт № 33) виявлено клітини з ядрами та сліди крові людини, волосся не виявлено. Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні маски-балаклави (об`єкт № 9), рукавицях (об`єкти № 16, 27), спортивних штанів (об`єкт № 32), чоловічих штанів (об`єкт № 34) та кепки (об`єкт № 36), збігаються між собою і з генетичними ознаками крові ОСОБА_14 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , зразків крові ОСОБА_6 , ОСОБА_17 і ОСОБА_15 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на масці-балаклаві (об`єкт № 10) та рукавиці на ліву руку (об`єкт № 13) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_11 і не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та зразка букального епітелію ОСОБА_10 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на масці-балаклаві (об`єкт № 11) та рукавиці на праву руку (об`єкт № 14), збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_11 , зразків крові ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 і ОСОБА_15 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на рукавицях (об`єкти № 18, 19, 23, 24) та куртці з капюшоном (об`єкт № 28), збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , зразків крові букального епітелію ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , зразків крові ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхнях рукавиць (об`єкти № 12, 15), є змішаними, належать більш ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_11 і ОСОБА_10 та не містять генетичних ознак зразків крові ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на футболці (об`єкт № 35), є змішаними, належать більш ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_14 та невстановленої особи чоловічої генетичної статі та не містять генетичних ознак зразків букального епітелію ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , зразків крові ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 .
3. Стосовно епізоду вчинення кримінальних правопорушень 12 липня 2016 року (потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ) суд першої інстанції зазначив, що вина обвинувачених підтверджується показаннями потерпілих: 
- ОСОБА_15 , який пояснив, що напередодні намагалися проникнути в будинок, оскільки виявив пошкоджене вікно, а під ним була затоптана трава. З 11 на 12 липня о 02:00 почув шум у будинку. Вийшов у коридор, де назустріч йому вибігли чотири грабіжники з ліхтарем, які були в масках. Також пояснив, що на нього з дружиною навели автомати. Хтось вдарив його чоботом. Дружині наказали видати золото. Забрали карабін з оптикою з вісьма обоймами. Один із них казав, що з Кавказу. Інший зв`язав руки та ноги, відвели в підвал. Після цього дружина відкрила підвал і побігла по швидку допомогу. Впізнав голос ОСОБА_14 . Той, хто був з бородою, зламав йому ребра. Один нападник тягнув ногу, коли йшов. На руках у них були рукавиці. Другий ходив з автоматом, третій - з пістолетом. По звуку пострілу впізнав вистріл із травматичної зброї. Хто завдав удару, не може сказати, на його думку, били обоє. Вдарив хтось ножем із білою ручкою. З викрадених речей впізнав обручку, оскільки вона була викривлена; 
- ОСОБА_16 , яка пояснила, що в ніч з 11 на 12 липня 2016 року до кімнати вдерлися грабіжники з ліхтариком й один з них, приклавши автомат до голови, наказав стати на коліна. Зав`язали руки скотчем. Після цього наказали показати, де золото. Згодом повели в кімнату, де на дивані сидів її чоловік, в якого із живота текла кров. Біля нього сиділа особа, схожа за ознаками на ОСОБА_14 . Впізнала одного за кольором шкіри біля очей, яка була жовтого кольору, був у масці. Проводили допит. ОСОБА_10 , ставши на стіл, дістав рушницю і коробку з набоями. Потім з`явився високий чоловік у спортивних штанах, був сутулий. Добре роздивилася ОСОБА_14 , він був весь у чорному одязі, в масці й рукавицях. Коли пішли в підвал, вона витягнула руку зі скотчу, навколішки поповзла до кухні, роз`язала ноги і пішла в підвал до чоловіка. Відімкнула його і намагалася викликати швидку допомогу. У ході впізнання впізнала по голосу. Під час дослідження голосу особу ОСОБА_14 не впізнала. В судовому засіданні чула його голос і переконана, що саме він був у її будинку. Чітко чула кавказький акцент, бо найбільше він допитував їх. Забрали патрони, карабін, а рушницю залишили. Перший забіг з автоматом ОСОБА_10 . За статурою і кольором очей впізнала особу ОСОБА_11 . Третя особа - ОСОБА_14 . Четверта особа був ОСОБА_6 . Вважає, що дії обвинувачених були об`єднані єдиним умислом. Працівники поліції в будинку знайшли гільзу і кулю. Вважає, що грабіжники проникли в будинок через вікно. Прибираючи в будинку, побачили тріснутий паркет і виявили ще одну кулю. Забрали золотий набір з білим золотом, набір із топазом, ланцюжок із хрестиком, багато срібла з коштовними каміннями, а решта прикраси дитини: ланцюжок, браслет, два колечка, сережки з діамантами, колечко з рубином. Впізнала колечко срібне з перлиною, з бурштином, зі сплавом срібла, а також обручку чоловіка. 
Крім того, у суді першої інстанції за цим епізодом було допитано свідків: 
- ОСОБА_41 , який пояснив, що він зі своїм товаришем ОСОБА_42 були співвласниками кафе грузинської кухні «Міміно» в м. Новограді-Волинському. У це кафе до ОСОБА_44 часто приходили ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Одного разу ОСОБА_44 попросив його та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 відвезти в м. Моршин. Із собою вони мали пакети та дорожню сумку. Забравши їх та по дорозі ще одного чоловіка на ім`я ОСОБА_43 , він повіз їх в м. Моршин. Чоловік на ім`я ОСОБА_43 схожий на обвинуваченого ОСОБА_14 . Коли приїхали в м. Моршин, по ОСОБА_44 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 приїхав чоловік на ім`я ОСОБА_45 (ззовні схожий на ОСОБА_6 ) на чорній «Ауді». Наступного дня до нього зателефонував ОСОБА_46 і попросив їх забрати з м. Моршина, що він і зробив. Коли це було, точно не пригадує, але орієнтовно події відбувалися в липні 2016 року;
- ОСОБА_47 (інспектора СРПП Стрийського відділу поліції Львівської області), який пояснив, що 06 серпня 2016 близько 15:50 разом зі своїм напарником ОСОБА_48 здійснювали патрулювання в с. Миртюки Стрийського району Львівської області. Побачив, як у м. Стриї зі сторони м. Моршина рухається транспортний засіб марки «Citroen» на Житомирській реєстрації. Вказаний автомобіль було зупинено за порушення ПДР. У ході розмови з водієм ним було встановлено, що останній є таксистом. Крім водія, в автомобілі перебувало троє пасажирів, двоє з яких були кавказької національності. Їхня поведінка йому здалася підозрілою, а саме вони не мали при собі документів, «ховали погляд». На його пропозицію проїхати у відділ поліції, водій та пасажири добровільно погодилися. Чи мали вони при собі якісь речі - не пригадує. Зі слів своїх колег йому стало відомо, що пасажири цього автомобіля мали при собі: пістолет, автомат, гранати. У залі суду впізнав ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які були в цьому автомобілі; 
- ОСОБА_49 , який надав показання, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_47 , при цьому пояснив, що зупинений ними автомобіль прямував за їхнім патрульним автомобілем та постійно був у візуальному спостереженні, а тому хтось щось підкинути в автомобіль, в якому перебували обвинувачені, не мав можливості; 
- ОСОБА_50 (таксиста), який пояснив, що 05 серпня 2016 року до нього зателефонувала людина з грузинським акцентом і попросила підвезти з м. Моршина в м. Новоград-Волинський двох «порядних» людей. 06 серпня 2016 року він приїхав у м. Моршин до вокзалу й до нього підійшов ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_10 і ОСОБА_14 . Вони мали із собою дві чорні сумки. По дорозі з м. Моршина в м. Стрий він був зупинений працівниками поліції. Під час перевірки документів обвинувачені їх не мали. Після чого, вони поїхали у Стрийський ВП. Доступу до автомобіля ніхто не мав, оскільки він закрив його і ключі були тільки в нього. У ході огляду автомобіля бачив, як знайшли зброю, а саме пістолет із глушником;
- ОСОБА_51 , яка пояснила, що ОСОБА_10 є її цивільним чоловіком. Під час проведення обшуку за місцем її проживання присутньою не була. Вилучені речі, а саме ноутбук моделі «Самсунг», належить їй, а телефони моделей «Нокіа» та «Соні Еріксон» оранжевого кольору не належать ні їй, ні її матері, ні її дітям;
- ОСОБА_52 (поняту в ході огляду місця події в будинку ОСОБА_25 ), яка пояснила, що було видно сліди боротьби, все було перекинуто в кімнатах, весь одяг був на підлозі, вазони також були перекинуті. На кухні були сліди крові, мотузки і зброя. В одній із кімнат бачила сліди від куль. В цілому аналогічні показання надала і понята ОСОБА_53 . 
Також у суді першої інстанції за цим епізодом було допитано експерта  ОСОБА_54 , який пояснив, що він виконував дослідження та давав письмові висновки № 391 та 10/595. 
Дослідив місцевий суд і зібрані у кримінальному провадженні письмові докази за цим епізодом, серед яких дані:
- протоколу огляду місця події від 12 липня 2016 року та фототаблиці до нього, згідно з якими, об`єктом огляду був житловий будинок АДРЕСА_6 , на момент огляду будинку було виявлено в тому числі численні пошкодження на пластиковому вікні, дві роз`єднані частини двоствольної рушниці, частину замшевого пояса, прозору липку стрічку (скотч), розтерту пляму бурого кольору на дивані, патьоки темно-бурого кольору на стіні підвалу, плями темно-бурого кольору на підлозі, масивні патьоки речовини бурого кольору на тюлі. У ході детального огляду під шаром ґрунту вазона виявлено дефект паркетної підлоги у вигляді відщеплення деревини. Візуальним оглядом рами вікна кухні на торцевій поверхні вікна виявлено сліди знаряддя злому;
- протоколу огляду місця події від 25 листопада 2016 року та фототаблиць до нього, згідно з яким об`єктом огляду був житловий будинок АДРЕСА_6 , в ході якого під час огляду кімнати № 2 в підлозі від правої стіни в паркеті виявлено отвір, який пошкодив частину паркетної дошки. Під час вирізання з дошки вилучено кулю;
- протоколів проведення слідчого експерименту від 10 січня 2017 року з потерпілим ОСОБА_15 , згідно з якими останній вказав, що впізнає: пістолет-кулемет Скорпіон (а саме по стволу, а також з вигляду з розкладним прикладом. Саме в такому вигляді цією зброєю йому погрожували та направляли в обличчя з метою залякування; зброю під № 2. Саме такою зброєю з викинутим прикладом йому); одне кільце, а саме свою обручку, яка має ознаки деформації;
- протоколів пред`явлення речей для впізнання від 15 серпня, 07 і 20 вересня 2016 року з потерпілою ОСОБА_16 , згідно з якими остання заявила, що серед пред`явлених їй речей впізнає: два жіночих кільця (за зовнішніми індивідуальними ознаками та розміром); одне кільце (за зовнішніми ознаками, його деформацією, обручка належить її чоловіку); одне кільце (за зовнішніми ознаками та великим жовтим каменем бурштином). Також серед пред`явлених їй рюкзаків вона уважно оглянула надані на огляд рюкзаки та серед пред`явленого дещо схожий під № 3, а саме за розташуванням і коліром салатової смужки, однак вона не впевнена, адже пройшло багато часу;
- витягів із системи відеонагляду «Рубіж» та бази даних від 03 серпня 2016 року НАІС № 614/108/10-16, де відображена інформація за період із 00:00 10 липня по 00:00 13 липня 2016 року стосовно автомобіля марки «Део Ланос», д. н. з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_55 . Указаний автомобіль 10 липня 2016 року о 18:35, 20:34 та 12 липня цього ж року о 06:40, 07:21 проїжджав у с. Добряни Стрийського району Львівської області;
- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 серпня 2016 року та фототаблиць до них зі свідком ОСОБА_56 , згідно з якими на запитання слідчого останній відповів, що: зможе впізнати особу на ім`я ОСОБА_43 , з якою його познайомив ОСОБА_33 ; впізнає особу, яка зображена на фотознімку під № 2, за формою голови, носа, загальними рисами обличчя, прорізом очей; зможе впізнати особу на ім`я ОСОБА_57 , з якою його познайомив ОСОБА_33 ; впізнає особу, яка зображена на фотознімку під № 1, за формою губ та за загальними рисами обличчя в їх сукупності, дугою брів; зможе впізнати особу на ім`я ОСОБА_58 , з якою його познайомив ОСОБА_33 ; впізнає особу, яка зображена на фотознімку під № 1, за загальними рисами обличчя в їх сукупності, а саме висотою чола, прорізом очей, формою носа та губ; зможе впізнати особу на ім`я ОСОБА_45 , яку бачив у м. Моршині Львівської області; впізнає особу, яка зображена на фотознімку під № 3, за загальними рисами обличчя в їх сукупності, а саме висотою чола, прорізом очей, дугою брів, формою носа і губ, зачіскою;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 16 березня 2017 року й відеозапису до нього зі свідком ОСОБА_56 , який проводився на території Івано-Франківської та Львівської областей, у ході якого останній вказав, що в липні 2016 року він познайомився із двома грузинами ОСОБА_58 та ОСОБА_59 в кафе «Міміно», що в м. Новограді-Волинському, які приходили до ОСОБА_60 , з яким він був співвласником даного кафе. Після цього ОСОБА_61 попросив його відвезти разом із ОСОБА_59 та ОСОБА_62 у м. Моршин Львівської області на його автомобілі «Део Ланос» д. н. з. НОМЕР_4 . Під час поїздки на передньому сидінні сидів ОСОБА_58 і показував, куди їхати. По приїзді, ОСОБА_57 провів його до моршинського джерела і там залишив. Коли він повернувся до свого автомобіля, то там вже перебував автомобіль «Ауді» та водій цього автомобіля на ім`я ОСОБА_45 , куди ОСОБА_61 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 та ОСОБА_63 переносили свої пакети, сумки та одяг. Після чого він поїхав у м. Новоград-Волинський, а через два дні по дзвінку ОСОБА_60 поїхав у м. Моршин, забрав звідти ОСОБА_60 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 та ОСОБА_66 зі сумками і повернувся з ними в м. Новоград-Волинський. У м. Моршині він привів на місце, куди привіз ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_60 та ОСОБА_66 і де їх зустрів чоловік ОСОБА_45 на «Ауді». Також показав те місце, дорогу до санаторію «Мармуровий палац», куди водив його ОСОБА_57 до джерела, а також місце біля виїзду та територію цього санаторію на відстані приблизно 15 м, де він побачив, що зупинився автомобіль «Ауді», на якому приїхав чоловік на ім`я ОСОБА_45 . Також вказав на місце, звідки їх забирав, а саме на перехресті вулиць Шевченка та Франка в м. Моршині;
- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 серпня 2016 року та фототаблиць до нього від 12 липня 2016 року зі свідком ОСОБА_33 , згідно з якими на запитання, чи впізнає він когось із зображених на фотознімку ОСОБА_33 , відповів, що серед пред`явлених йому осіб зображених на фотознімку, впізнає: за загальними рисами обличчя, великими губами та носом особу на ім`я ОСОБА_45 ; по залисинах, бровах та носу особу на ім`я ОСОБА_58 ; за обличчям та загальними рисами, а також по лисій зачісці особу на ім`я ОСОБА_63 , який їхав разом у м. Моршин; за обличчям та загальними рисами, а також по лисій зачісці особу на ім`я ОСОБА_57 ;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 16 березня 2017 року та відеозапису до нього зі свідком ОСОБА_33 , який проводився в м. Болехові Івано-Франківської області, згідно з яким останній вказав, що влітку 2016 року ОСОБА_57 , ОСОБА_58 та ОСОБА_63 , якого він до цього часу не знав і який прийшов із ОСОБА_59 та ОСОБА_62 , зустрілися в кафе «Мімімо» та вирішили поїхати в м. Моршин. Дорогу показували ОСОБА_58 і ОСОБА_57 . Там їх зустрів знайомий ОСОБА_67 , ОСОБА_68 на ім`я ОСОБА_45 , який приїхав на власному автомобілі «Ауді». Після того як вони переклали свої сумки з автомобіля ОСОБА_41 до ОСОБА_69 , той повіз їх до будинку, де вони жили. ОСОБА_57, ОСОБА_58 і ОСОБА_63 в перший день їздили кудись з ОСОБА_70 , на ніч поверталися. Наступного дня вони приблизно о 20:00 вийшли з будинку і повернулися близько 04:00, сказали викликати на ранок ОСОБА_41 , який за дві години їх забрав у м. Новограді-Волинському. Зазначив, що ОСОБА_58 та ОСОБА_57 йому погрожували, щоб він ніяких показань не надавав, а також не давав показань ОСОБА_55 . Також вказав на те місце, куди їх привіз ОСОБА_55 . Показав те місце на відстані приблизно 15 м від воріт до санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і повідомив, що саме автомобілем «Ауді» приїхав ОСОБА_45 . Крім того, показав на АДРЕСА_9 будинок, в якому він з ОСОБА_62 , ОСОБА_59 та ОСОБА_71 проживали. Вказав, що до цього будинку їх привіз ОСОБА_45 автомобілем «Ауді», а в кінці вул. Шевченка їх забрав ОСОБА_72 в м. Новоград-Волинський;
- протоколу огляду місця події від 06 серпня 2016 року та фототаблиць до нього, згідно з яким місцем події є територія подвір`я Стрийського ВП ГУНП, де перебуває автомобіль марки «Citroen». Під час огляду вказаного автомобіля виявлено та вилучено: дві рації марки «Motorola»; предмет, схожий на пістолет із прикріпленим пристроєм для стишення стрільби; три набої калібру 7,62 мм; предмет, схожий на пістолет-автомат «7,65 Salve», магазин, набої в кількості 20 шт калібру 7,65 мм; металеву фомку сірого кольору; ніж з дерев`яною ручкою з маркуванням на клинку «BODA STATNCESS» у матерчатому чохлі; магазин на 10 набоїв калібру 7,65 мм; дві клейкі стрічки (скотч) сірого кольору; бінокль з маркуванням «BERKUT»; три матерчаті балаклави чорного кольору; металевий ліхтарик чорного кольору; предмет за своїми ознаками нагадує корпус гранати 168-79Т, запал УЗРГМ 48-77/583; ліхтарик резиновий червоного кольору; ліхтарик металевого кольору «POLICE»; джгут матерчатий чорного кольору; ліхтарик металевий чорного кольору; набір насадок для викруток; набої у кількості 9 шт калібром 7,62; складний ніж «STAІNLESS»; GPS-навігатор; паперова карта; телефон мобільний «TEXTET»; одяг; свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Citroen» на ім' я ОСОБА_73 ;
- протоколу огляду предметів від 06 серпня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що предметом огляду являються вказані вище речі; 
- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/341 та фототаблиць до нього від 19 серпня 2016 року, згідно з яким, зокрема, генетичні ознаки клітин у змивах з предмета, схожого на пістолет із глушником, є змішаними, походять від двох чи більше осіб чоловічої генетичної статі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_10 ;
- висновку експерта від 12 серпня 2016 року № 1.2-1590/16, згідно з яким слід знаряддя зламу міг бути утворений знаряддям зламу типу викрутки чи стамески з ділянкою робочої частини шириною близько 20 мм;
- протоколів обшуку від 15 серпня 2016 року одноповерхового будинку АДРЕСА_10 за участю ОСОБА_41 , який там проживає, та житлового будинку АДРЕСА_11 , за участю ОСОБА_74 ; 
- висновку експерта від 11 серпня 2016 року № 1.2-1706/16, згідно з яким гільза, вилучена в будинку подружжя ОСОБА_25 під час огляду місця події 12 липня 2016 року, відстріляна з пістолета з глушником, вилученого в Стрийському ВП ГУНП в Львівській області; куля, вилучена в будинку подружжя ОСОБА_25 у ході огляду місця події 12 липня 2016 року, відстріляна з пістолета з глушником, вилученого в Стрийському ВП ГУНП в Львівській області;
- протоколом обшуку від 15 серпня 2016 року транспортного засобу марки «Аudi A6 Quatro» чорного кольору, д. н. з. НОМЕР_5 , який припаркований на стоянці на вул. Чорновола в м. Долині, згідно з яким під час обшуку в багажнику виявлено в тому числі: пару рукавиць, два жіночі кільця з металу білого кольору зі вставками каміння з металу білого кольору, скотч білий, пару чорних рукавиць із резиновим напиленням, чоловічу кофту, чотири пари уживаного чоловічого взуття, карта від сім-карти, пара матерчатих рукавиць чорного кольору. Із салону автомобіля вилучено в тому числі пару рукавиць, кобуру чорного кольору;
- протоколу обшуку від 15 серпня 2016 року квартири АДРЕСА_12 , за участю ОСОБА_23 , в якій фактично проживає ОСОБА_6 , згідно з яким у ході обшуку було виявлено в тому числі: чоловіче взуття, що було у користуванні, чоловічу куртку з капюшоном, металевий ліхтарик, складний ніж, марлеву пов`язку; сім-карти та мобільні телефони, а також картки від стартових пакетів (перелік яких детально наведено у вироку), ноутбук «ASUS», браслет срібний, п`ять жіночих колечок зі вставними каміннями білого, голубого та чорного кольорів з металу білого кольору, одна сережка з металу білого кольору з перлиною, набір сережок та колечко з металу жовтого кольору зі вставкою каміння білого кольору, три колечка з металу жовтого кольору, два з камінчиками білого кольору жіночі, одне колечко, деформовану каблучку, пару сережок з металу жовтого кольору зі вставкою каміння білого кольору, жіноче колечко з металу сірого кольору з трьома камінчиками білого кольору, жіноче колечко з металу сірого кольору з камінням жовтого кольору; 
- висновку експерта від 30 вересня 2016 року № 578, згідно з яким у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- висновку експерта від 28 грудня 2016 року № 676/578-Д, згідно з яким у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та легких тілесних ушкоджень;
- висновку експерта № 1.2-1738/16 від 29 серпня 2016 року, згідно з яким слід взуття, виявлений та вилучений під час огляду місця події, міг бути залишений таким же взуттям, що вилучене у Стрийському ВП ГУНП в Львівській області, а саме частиною правої кросівки синього кольору фірми «Adidas»;
- висновку експерта від 14 грудня 2016 року № 1.2-2138/16, згідно з яким куля вилучена під час додаткового огляду місця події 25 листопада 2016 року в будинку АДРЕСА_6 , відстріляна з пістолета з глушником, вилученого в Стрийському ВП ГУНП в Львівській області;
- висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 04 квітня 2017 року № 12, згідно з яким молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено: кров на правій кросівці «Adidas», вилученій 06 серпня 2016 року під час огляду автомобіля «Сітроен», може походити від ОСОБА_15 з імовірністю 99,99999 %. Кров на балаклаві, вилученій під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 на АДРЕСА_13 та в автомобілі «Audi», яким він користується, може походити від ОСОБА_15 з імовірністю 99,99999 %. Кров на лівій кросівці зі шкіри темно-синього кольору зі вставками із сітчастого матеріалу, виданій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , може походити від ОСОБА_11 з імовірністю 99,99999 %. Біологічний матеріал на балаклаві, вилученій під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 на АДРЕСА_13 та в автомобілі, яким він користується, може походити від ОСОБА_6 з імовірністю 99,99999 %.
Також місцевим судом за цим епізодом було досліджено в тому числі: 
- висновок трасологічної експертизи від 08 серпня 2016 року № 11/1574;
- висновки експерта від 08, 10 серпня, 23 листопада 2016 року № 5/190, 1.3-614/1.2-1591/16, 3/727 відповідно; 
- висновки експерта від 02, 20, 30 грудня 2016 року № 10/595, 10/597, 10/738 відповідно з таблицями і фотознімками до них,
- висновки судово-медичної експертизи від 20 березня 2017 року № 115 та молекулярно-генетичної експертизи від 30 березня 2017 року № 122;
- протоколи обшуку від 15 серпня 2016 року квартири АДРЕСА_14 за участю ОСОБА_75 , від 11 листопада 2016 року квартири АДРЕСА_15 за участю ОСОБА_76 ;
- протоколи огляду речей та документів: від 23 серпня 2016 року, вилучених під час обшуку у приміщенні АДРЕСА_12 , в якій проживає ОСОБА_6 та ОСОБА_23 ; від 23 серпня 2016 року, вилучених у ОСОБА_11 ; від 22 серпня 2016 року, вилучених під час обшуку на АДРЕСА_11 , де фактично проживає ОСОБА_33 ; від 23 серпня 2016 року, вилучених у ОСОБА_77 по АДРЕСА_16 ; від 23 серпня 2016 року, вилучених на АДРЕСА_10 , де фактично проживає ОСОБА_72 ;
а також: 
- доручення про проведення слідчих дій від 08 та 17 серпня 2016 року № 8117/108/24/2016, 8450/108/24/2016; 
- довідки про аналіз технічної інформації: від 23 серпня 2016 року; від 22 грудня 2016 № 1532/108/18/032016; № 2030/108/18/032016, 301/108/18/01/2017; 14 березня 2017 року та диск CD-R до них; 10 квітня 2017 року № 418/108/18/0/2017 і CD-R диск до нього; 
- довідку від 06 серпня 2016 року № 3875/108/14 старшого о/у УКП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_78 ;
- постанову про проведення НСРД від 04 серпня 2016 року; 
- протокол від 08 серпня 2016 року № 1383кт/108/14/01; 
- ухвали слідчого судді Апеляційного суду Івано-Франківської області про дозвіл на проведення НСРД від 19 липня 2016 року; 
- протоколи за результатами проведення візуального спостереження від 08 серпня 2016 року № 1385т/108/14/01, 1384т/108/14101; про результати здійснення НСРД від 20 серпня 2016 року № 1742т/108/14/01 та диски CD-R до нього від 21 вересня 2016 року;
- повідомлення від 11 квітня 2017 року № 1550/108/1401-17; протокол № 1 313кт/108/14/01 за результатами проведення НСРД № 7 від 02 серпня 2016 року; 
- оптичні диски за результатами проведення НСРД стосовно ОСОБА_41 ; 
- протоколи № 1527т/108/14/01, 1529т/108/14/01, 1531т/108/14/01 про проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 31 серпня 2016 року та стенограми розмов до них та диски CD-R.
4. Стосовно епізоду вчинення готування до кримінального правопорушення в ніч із 04 на 05 серпня 2015 року (щодо ОСОБА_22 ), суд першої інстанції зазначив, що вина обвинувачених підтверджується показаннями свідків: 
- ОСОБА_22 , яка пояснила, що на початку серпня приїхали працівники прокуратури і поліції та повідомили, що готується напад на будинок, нападники будуть озброєні. Працівники поліції були в літній кухні та в кімнаті приблизно до 03:00. Після того сказали, що напад завершився, осіб затримали. Особисто не бачила, щоб готувався напад на будинок. Працівники поліції не повідомили, за яких обставин затримали осіб, тільки сказали, що вони вчиняли напад на будинки і що їх затримали. Запитувала про затриманих осіб і повідомили, що вони були іншої національності. Працівники поліції були в будинку і в кухні; на вулиці їх не бачила, нападників теж. Заяви про злочин не писала. В момент очікування не бачила, щоб їздили автомобілі біля будинку, оскільки вікно виходило на подвір`я; 
- ОСОБА_24 , який пояснив, що в серпні 2015 року був задіяний до ОРЗ з розкриття розбійного нападу в м. Долині на сім`ю ОСОБА_15. У ході ОРЗ було встановлено, що до злочину може бути причетний ОСОБА_6 і декілька осіб із Житомирської області. Другого числа отримали інформацію, про те, що вони приїжджають сюди, тому проводили ряд ОРЗ, щоб перевірити їхню причетність до нападу на сім`ю ОСОБА_15. Третього числа в м. Моршин приїхали ОСОБА_6 і ОСОБА_19 на автомобілі марки «Пассат», почали їздити по Долинському району, заїхали в с. Княжолука, де проживає ОСОБА_22 . Було відомо про те, що в них була зброя, оскільки вони говорили по телефону, що братимуть зброю і маски, у зв`язку з чим зробили висновок про те, що вони планували зробити напад на будинок ОСОБА_22 , а тому вирішили вжити заходів. Інформацію про напад отримали з НСРД - зняття інформації з каналів зв`язку. По периметру домогосподарства порозставляли працівників поліції. 04 серпня близько 19:00 ОСОБА_19 приїхав автомобілем і забрав із зупинки ОСОБА_6 , поїхали в м. Моршин, де до них підсіли троє чоловіків. Близько 22:00 автомобіль ОСОБА_6 зупинився за 100 м до будинку ОСОБА_22 , в автомобілі було п`ятеро осіб. За кермом був ОСОБА_19 . З 22.00 вони перебували біля будинку до 02:00. З автомобіля вийшли четверо осіб в масках і стали підходити до будинку, однак побачили працівників поліції, розвернулися і поїхали. Згодом вирішили їх переслідувати, але вони випали з поля зору і телефони їхні були вимкнуті. Наступного дня прийняли рішення затримати їх при виїзді. Коли ці люди разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_19 сіли в м. Моршині в таксі, з допомогою працівників поліції зупинили їх і вилучили в них зброю та інші речі. Не затримали одразу, оскільки хотіли затримати, коли ті йшли до будинку; 
- ОСОБА_79 , який пояснив, що здійснював супровід кримінального провадження щодо розбійного нападу на будинок ОСОБА_22 . Була отримана інформація, що до цього злочину може бути причетний ОСОБА_6 на прізвисько ОСОБА_80 , стосовно якого почали проводити оперативні дії з липня-серпня. У результаті опрацювання цієї особи було встановлено, що він спілкується з особами грузинської національності - ОСОБА_62 і ОСОБА_57. Цих осіб особисто бачив удень на вокзалі в м. Моршині. Близько 21:00 - 22:00 на автомобілі «Фольксваген Пассат» синього кольору ОСОБА_19 і ОСОБА_6 забрали їх. ОСОБА_58 мав із собою сумку. З оперативної інформації здогадувалися, що там може бути зброя. Вони приїхали в с. Княжолука і довго оглядали будинок, а десь о 02:00 - 03:00 год поїхали звідти. Наступного дня під час наради з`ясували, що може готуватися напад на будинок у с. Княжолука. Оскільки він був старшим у групі, мав завдання здійснити зовнішнє затримання, оглядав приміщення, робили пункт спостереження. Із 04 на 05 серпня ОСОБА_6 і ОСОБА_19 поїхали в м. Моршин по ОСОБА_57, ОСОБА_81 , згодом приїхали в с. Княжолука і зупинилися за 100-150 м від будинку. Протягом 4 - 5 годин виходили з автомобіля та оглядали будинок. Приблизно о 02:00 чи 03:00 сіли в автомобіль і різко поїхали в сторону м. Моршина, де висадили ОСОБА_58, ОСОБА_57 і ОСОБА_14 біля залізничного вокзалу. Не здійснили нападу на будинок із 04 на 05 серпня через те, що їх щось налякало. З пункту спостереження бачив цих осіб, який у них зріст, хода, тілобудова і передавав по рації інформацію. Спершу виходив ОСОБА_6 , потім два грузини, далі ОСОБА_14 . Це тривало протягом 4-5 годин. З тілобудови та ходи зробив висновок, що виходили два грузини. Ці особи виходили з автомобіля і одягали маски, потім їх знімали в автомобілі, виходили по одному, по двоє. Про те, що вони діють спільно, зрозумів, бо проводилися певні заходи. По черзі всі чотири особи підходили до будинку з усіх сторін і заглядали у вікна. На його думку, координував дії осіб ОСОБА_6 , оскільки він їх зустрічав, привозив на місце, згодом відвозив. На передньому сидінні збоку водія сидів ОСОБА_6 ОСОБА_19 не міг керувати групою. Всі четверо осіб виходили з автомобіля, тільки ОСОБА_19 сидів за кермом. Бачив ОСОБА_14 , одягнутого в темний одяг, тієї ночі, а також 03 і 04 числа в м. Моршині. Бачив чітко маски на особах і те, що вони щось тримали в руках. Був від осіб на відстані приблизно 30-40 м. Невідомі предмети лежали в сумці, яку постійно носив ОСОБА_58, він мав особливість - кульгав; 
- ОСОБА_19 , який пояснив, що серед обвинувачених знає тільки ОСОБА_6 . Зазначив, що в нього в користуванні був автомобіль марки «Фольксваген Пассат» темно синього кольору. Орієнтовно 5-6 років тому він з ОСОБА_6 цим автомобілем їхав на Волинь за запчастинами. ОСОБА_6 забирав з м. Долини. Того ж дня, коли поверталися додому, до них на АЗС підсіли ще троє чоловіків, які були знайомими ОСОБА_6 . У автомобілі ОСОБА_6 сидів на передньому пасажирському сидінні, а троє чоловіків - позаду. Хто були ці люди, він не знає, і з ними він не розмовляв. Якої вони були зовнішності та якою мовою спілкувалися, не пам`ятає. Чи мали вони якісь речі із собою (сумки, пакети), вже не пригадує. Цих трьох чоловіків він привіз у готель у смт Вигода. Наступного дня, на прохання ОСОБА_6 , відвіз цих трьох чоловіків і самого ОСОБА_6 на залізничну станцію в м. Моршині. Пригадує, що дорогою на залізничну станцію в м. Моршині вони зупинялися біля якогось будинку, але біля якого саме, хто туди заходив і чи щось заносили/виносили, він не пам`ятає. У с. Княжолука ні з ОСОБА_6 , ні із цими трьома чоловіками він ніколи не їздив. Чому проводився в нього дома обшук, він не знає, проте речі, які вилучались, зокрема золото, точно знає, що належали його дружині. 
Однак до показань свідка ОСОБА_19 (про те, що, перевозячи трьох чоловіків, які були знайомими ОСОБА_6 , він не знає ні як вони виглядали, ні якої вони були зовнішності, ні якою мовою розмовляли, ні те, чи мали із собою якісь речі) місцевий суд поставився критично.
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні встановлено, що він тривалий час знайомий із ОСОБА_6 , постійно підтримував з ним спілкування та надавав свої автомобілі для користування, а також після спілкування з ОСОБА_6 забирав інших обвинувачених з м. Моршина, а отже мусив бачити їх та знати, як вони виглядають, у зв`язку із чим місцевий суд дійшов висновку, що ці доводи спростовуються доказами, здобутими під час розгляду кримінального провадження.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, проаналізувавши ці та інші зазначені у вироку докази, оцінивши кожен з них із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність винуватості   ОСОБА_6 ,  ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК. 
Крім того, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, зауважив, що: 
- згідно з ч. 3 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи; 
- під організованою групою (ч. 3 ст. 28 КК) належить розуміти внутрішньо стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке було попередньо утворене з метою вчинення ряду злочинів або тільки одного, який потребує ретельної довготривалої підготовки. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності; 
- бандитизм становить окремий різновид спільної злочинної діяльності, специфічними проявами якої в цьому разі є організація озброєної банди та участь у ній або у вчинюваному неї нападі;
- бандою необхідно визнавати озброєну організовану групу або злочинну організацію, яка попередньо створена з метою вчинення кількох нападів на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб або одного такого нападу, який потребує ретельної довготривалої підготовки.
З огляду на зазначене місцевий суд констатував, що бандою визнається озброєна організована група, попередньо створена з метою вчинення кількох або одного нападу, який потребує ретельної довготривалої підготовки.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні письмові докази, показання потерпілих та свідків свідчать про ретельне готування, планування з розподілом ролей обвинуваченими, попередньо узгоджені між собою вчинення злочинів із врахованими прихованням доказів їх злочинної діяльності з метою уникнення відповідальності.
Так, місцевий суд послався на те, що з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що:
- вчиненню озброєних нападів та готуванню до такого передувало створення ОСОБА_6 у серпні 2015 року стійкого об`єднання у формі організованої озброєної групи - банди, до участі в якій останній за попередньою згодою на спільну злочинну діяльність залучив своїх знайомих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які за своїми якостями підходили для вчинення корисливих насильницьких злочинів, з якими підтримував довірливі стосунки і з метою яких було бажання систематичного отримання власної матеріальної вигоди від заволодіння чужим майном;
- саме така мета об`єднала обвинувачених у банду (озброєну організовану групу), яка визначилась з лідером такої - ОСОБА_6 , з розподілом функцій між учасниками, утвердилася в намірах вчиняти напади, озброїлася та, забезпечившись здатністю протистояти перешкодам, а саме засобами маскування (маски і рукавички), проведенням інструктажів, розробленням легенд спілкування між собою, забезпечення мобільності;
- про спільність їхніх дій свідчить та обставина, що обвинувачені, будучи жителями різних міст України, у період інкримінованих їм злочинів перебували в місцях їх вчинення, що підтверджується: протоколами для впізнання особи від 11 січня 2017 року, згідно з якими ОСОБА_82 (таксист із м. Полонного) впізнав обвинувачених як осіб, яких він підвозив у ніч на 25 серпня 2015 року; даними аудіо- та відеоконтролю, що визнані речовими доказами і під час перегляду яких встановлено постійне спілкування учасників банди між собою, наявність у них декількох телефонів, вилучення, зокрема, у ОСОБА_6 як організатора, багатьох сім-карт мобільних операторів, які він використовував для спілкування з іншими обвинуваченими та особами, яких він залучав для забезпечення мобільності банди, наприклад ОСОБА_19 , що підтверджувалося показаннями останнього та даними протоколу за результатами проведення візуального спостереження від 08 серпня 2016 року № 1385т/108/14/01 і оперативною розвідкою, відповідно до якої обвинувачені були об`єднані в закриту групу та спілкувалися між собою;
- з аналізу роздруківок телефонних з`єднань абонентів мобільного зв`язку встановлено, що обвинувачені в дні вчинення злочинів користувалися номерами мобільних телефонів, які були зафіксовані в зоні дії базових станцій, неподалік або безпосередньо в містах, де вчинялись злочини, і після їх вчинення ці номери або змінювалися, або припиняли свою роботу на тривалий час.
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що мета створення банди - отримання незаконних доходів на постійній основі, заволодіння чужим майном, а також вказав на тривалість існування банди - із серпня 2015 року по 06 серпня 2016 року.
Так, місцевий суд послався на те, що:
- діючи в складі створеної та очоленої озброєної банди, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_14 в період із серпня 2015 року по 06 серпня 2016 року на території Хмельницької, Житомирської та Івано-Франківської областей, відповідно до попередньо розробленого плану злочинних дій і розподілу ролей, погодженого між собою, спланували, підготували та вчинили крадіжку і ряд озброєних нападів на осіб, внаслідок чого незаконно заволоділи коштами та майном потерпілих на загальну суму 213 460 грн;
- усі наявні докази свідчать про ретельне та довготривале готування обвинувачених до нападів, що у свою чергу узгоджується з диспозицією ст. 257 КК;
- стабільний склад цієї банди підтверджується наявністю постійних злочинних зв`язків між її учасниками та взаємовідносинами й усвідомленняи ними характеру та мети протиправних дій. Про стабільність банди свідчить і та обставина, що обвинувачені вчиняли всі інкриміновані їм злочини одним складом, неодноразово саме ОСОБА_6 залучався для перевезення один водій. Про стійкість існування банди свідчила та обставина, що обвинувачені вчинили напади на потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_25 , а також підтримували зв`язок не тільки в момент вчинення інкримінованих їм злочинів, а також напередодні та після їх вчинення;
- факт розподілу ролей між обвинуваченими під час вчинення злочинів підтверджувався тим, що саме, що ОСОБА_6 як керівник у складі організованої озброєної ним банди успішно виконував надану йому функцію та здійснював дії на досягнення спільної злочинної мети (забезпечував мобільність банди, визначав роль кожного співучасника, конспірацію, яка полягала у вимкненні мобільних телефонів з метою невстановлення з`єднань під час вчинення злочинів, регулярній зміні сім-карт, зберіганні викраденого майна, тощо);
- обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 використовували і носили зброю, вживали заходів для маскування, брали участь у вчиненні всіх злочинів, застосовували фізичний та психологічний тиск стосовно потерпілих шляхом демонстрації зброї, погроз її застосування та застосування під час вчинення злочинів, висували потерпілим вимоги щодо видачі коштів та цінностей і відшукання таких у приміщеннях, на які здійснювали напад, що підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_17 , з яких встановлено узгодженість дій обвинувачених, чітке виконання ролей, при цьому з показань потерпілого ОСОБА_15 встановлено, що напередодні нападу біля його будинку було затоптано траву та пошкоджено вікно, що свідчило про підготовку до майбутнього нападу, а в момент вчинення четвертий учасник нападу з`явився пізніше.
Отже, місцевий суд констатував, що: 
- усі члени озброєної банди були обізнані про мету і методи її діяльності, про наявність у її членів вогнепальної та іншої зброї, про використання такої зброї в ході вчинення бандитських нападів на осіб, знали і розуміли, що зброя може бути застосована під час нападів і для подолання опору потерпілих;
- створена та очолена ОСОБА_6 озброєна банда була стійкою, стабільною, згуртованою, мала чітко виражену зорганізованість, що полягала в єдиній злочинній меті і планованих озброєних нападах, з розподілом ролей кожного учасника банди;
- відповідно до попередньо узгодженого між усіма учасниками стійкої озброєної групи (банди) плану злочинних дій та розподілу ролей, з відома та під безпосереднім керівництвом ОСОБА_6 кожен із підлеглих йому учасників виконував надану йому функцію та в разі потреби був готовий до виконання будь-яких дій, спрямованих на досягнення спільної злочинної мети.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини свідчать про те, що було створено стійке об`єднання для вчинення злочинів.
Такі висновки суду першої інстанції є належним чином обґрунтованими і вмотивованими.
З урахуванням зазначеного доводи касаційних скарг у цій частині (щодо відсутності ознак організованої злочинної групи) є безпідставними. 
Дав суд першої інстанції оцінку і твердженням захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_83 , які в цілому аналогічні доводам касаційних скарг сторони захисту, в частині того, що потерпілий ОСОБА_18 , будучи оперативним працівником поліції, здійснював слідчі (розшукові) дії та НСРД у цьому кримінальному провадженні, де він є потерпілим.
Зокрема, місцевий суд зазначив, що стороною захисту не надано та судом не здобуто доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_18 , будучи оперативним працівником поліції, здійснював слідчі (розшукові) дії та НСРД у кримінальному провадженні, де він є потерпілим, у зв`язку із чим вважав доводи в цій частині такими, що не заслуговують на увагу.
При цьому суд першої інстанції зауважив, що допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що лише за вказівкою начальника міліції забирав лист з експертної установи про збіг пальців рук людей, які вчинили крадіжку з його квартири, що в розумінні КПК не є ні слідчою, ні розшуковою дією, ні НСРД.
З огляду на зазначене місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи сторони захисту в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу. 
При цьому, переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, колегія суддів суду апеляційної інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту про участь у кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_18 , який, на їх переконання, у цьому проваджені проводив ОРЗ, зазначила, що вони не підтверджуються матеріалами справи, оскільки будь-яких доказів, які були отримані безпосередньо внаслідок використання потерпілим ОСОБА_18 своїх службових повноважень, апеляційним судом не встановлено.
На спростування доводів захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_84 про те, що протоколи слідчих експериментів не відповідають меті й вимогам його проведення (аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_9 ), суд першої інстанції зазначив, що зі змісту протоколів слідчих експериментів вбачається, що:
- слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК;
- під час слідчого експерименту свідки, потерпілі у присутності понятих детально показали відомі їм обставини вчинених кримінальних правопорушень;
- протоколи слідчих експериментів повною мірою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК.
За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що ці докази є допустимими. 
Водночас місцевий суд не вважав істотним порушенням КПК те, що у протоколі проведення слідчого експерименту відсутній підпис потерпілого ОСОБА_15 про попередження його про кримінальну відповідальність, при цьому зауважив, що потерпілий ОСОБА_15 був допитаний у судовому засіданні та попереджений про кримінальну відповідальність.
Також суд першої інстанції вказав про безпідставність доводів захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_83 про те, що протокол огляду місця події помешкання потерпілих ОСОБА_25 є неналежним доказом, оскільки слідча дія проводилася лише декілька хвилин, а не протягом того часу, який зазначений.
Зокрема, місцевий суд в цій частині послався на те, що поняті, які були присутніми, зокрема ОСОБА_85 , будучи допитаною в судовому засіданні, зазначила, що все, що вона підписувала, відповідає дійсності і вона була присутньою під час слідчої дії, що підтвердили й інші допитані в судовому засіданні учасники слідчої дії.
Крім того, місцевий суд вважав такими, що не заслуговують увагу, і доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_84 (аналогічні з доводами касаційних скарг сторони захисту) у частині визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 12 липня 2016 року з тієї підстави, що слідча ОСОБА_30 підписувала його, однак у той же час допитувала потерпілих ОСОБА_25 у лікарні.
Зокрема, суд першої інстанції вказавши, що:
- з протоколу огляду місця події від 12 липня 2016 року вбачається, що вказаний протокол підписаний у тому числі старшою слідчею ОСОБА_86 , яка в судовому засіданні пояснила, що на той час перебувала на посаді слідчої слідчого управління в Івано-Франківській області та працювала у відділі загальної кримінальної спрямованості, який займався розслідуванням крадіжок, розбійних нападів і грабежів, у м. Долині виїжджала за фактом розбійного нападу; 
- зі змісту самого протоколу вбачається, що саме слідча ОСОБА_87 проводила огляд місця події і цей протокол нею підписаний, 
звернув увагу на те, що повноваженнями щодо проведення процесуальних дій під час досудового слідства наділені лише ті процесуальні суб`єкти, які входять до складу відповідної групи в конкретному кримінальному провадженні. 
Отже, дослідивши протокол огляду, місцевий суд встановив, що:
- саме слідча ОСОБА_87 проводила огляд місця події, будучи уповноваженою на його вчинення; 
- інші зазначені в протоколі були присутніми під час проведення слідчої дії, в ході якої з метою оперативного з`ясування всіх обставин справи допитувались і потерпілі, 
у зв`язку з чим дійшов висновку, що протокол огляду місця події є допустимим доказом, оскільки проведений уповноваженою особою відповідно до вимог чинного КПК, підписаний усіма учасниками слідчої дії, узгоджується між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження.
Крім того, були предметом перевірки суду першої інстанції і доводи захисника ОСОБА_9 про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_33 є неналежним доказом, оскільки останній судом не допитувався, а прокурором долучено документи невідомого походження про його смерть.
Зокрема, суд першої інстанції вказав, що з повної копії свідоцтва про смерть, перекладеного з польської мови на українську, вбачається, що ОСОБА_88 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому цей суд наголосив, що правильність перекладу та його відповідальність підтверджена перекладачем. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість допиту ОСОБА_33 в судовому засіданні. 
Разом з тим, місцевий суд вказав, що: 
- зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вбачається, що свідок ОСОБА_33 був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК;
- ця слідча дія була проведена за правилами, встановленими чинним КПК, і, відповідно, ці протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками в повною мірою відповідають вимогам кримінально процесуального закону.
З огляду на зазначене суд першої інстанції визнав ці протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками належними та допустимими доказами, при цьому зауважив, що та обставина, що на момент розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_33 помер, свідчить лише про те, що суд не має можливості посилатися у вироку на його показання, дані під час досудового слідства, однак не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту, оскільки відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів.
У вироку відповідно до вимог ст. 370, ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК.
Підстав вважати, що суд першої інстанції був упередженим та несправедливим, чим би грубо порушив засади законності і верховенства права, передбачені статтями 8, 9 КПК, у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 колегією суддів не встановлено.
З огляду на зазначене доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що місцевий суд порушив вимоги ст. 94 КПК, а також про те, що цей суд був упередженим під час дослідження доказів, є безпідставними. 
Водночас, посилаючись на те, що суд першої інстанції взяв до уваги одні показання, не зазначивши, чому відкинув інші, взагалі не надав оцінки достовірності показань потерпілих, а у вироку не виклав показання свідка ОСОБА_23 , засуджений ОСОБА_6 не наводить належних доводів про те, які саме показання не були враховані та яким чином зазначене перешкодило місцевому суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення щодо доведеності його винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій. 
Крім того, стверджуючи про те, що суд першої інстанції не врахував висновків експертів від 20 грудня 2016 року та 03 березня 2017 року, якими генетичних ознак клітин та слідів крові, виявлених на поверхні всіх предметів, які в матеріалах справи зазначаються як речові докази, з генетичними зразками букального епітелію та крові ОСОБА_6 не встановлено, засуджений ОСОБА_6 також не вказує, яким чином зазначене з огляду на:
- наявність висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 12 від 04 квітня 2017 року, який місцевий суд врахував при постановленні вироку, в якому зазначено, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено: кров на правій кросівці «Adidas», вилученій 06 серпня 2016 року під час огляду автомобіля «Сітроен», може походити від ОСОБА_15 з імовірністю 99,99999 %. Кров на балаклаві, вилученій під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 на АДРЕСА_13 та в автомобілі «Audi», яким він користується, може походити від ОСОБА_15 з імовірністю 99,99999 %. Кров на лівій кросівці зі шкіри темно-синього кольору зі вставками із сітчастого матеріалу, виданій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , може походити від ОСОБА_11 з імовірністю 99,99999 %. Біологічний матеріал на балаклаві, вилученій під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 на АДРЕСА_13 та в автомобілі, яким він користується, може походити від ОСОБА_6 з імовірністю 99,99999 %.
- встановлені судами попередніх інстанцій обставини про те, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені організованою групою та сукупність інших безпосередньо досліджених доказів, 
перешкодило суду постановити законне й обґрунтоване рішення.
З висновками місцевого суду щодо доведеності винуватості   ОСОБА_6 ,   ОСОБА_10 і   ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень погодився і суд апеляційної інстанції. 
Як убачається з ухвали, предметом дослідження суду апеляційної інстанції були доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а також захисників ОСОБА_89 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_90 , в цілому аналогічні доводам касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 . 
Так, перевіряючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури за апеляційними скаргами сторони захисту, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд: 
- дотримався положень ст. 370, ч. 1 ст. 404 КПК, безпосередньо дослідив докази, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність обвинувачення, викладеного у вироку; 
- обґрунтовано послався на письмові докази, показання потерпілих та свідків, що свідчать про дії обвинувачених щодо спільного ретельного готування, планування вчинення злочинів із розподілом ролей, попереднім узгодженням всіх деталей, зокрема приховування доказів злочинної діяльності з метою уникнення відповідальності;
- з огляду на вимоги ст. 94 КПК правильно оцінив безпосередньо досліджені докази, в тому числі їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновків про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку.
Водночас доводи апелянтів щодо недоведеності участі обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень суд апеляційної інстанції визнав такими, що не заслуговують на увагу. 
Зокрема, колегія суддів суду апеляційної інстанції послалася на те, що:
- на доведення винуватості обвинувачених, у тому числі на їх спільну участь у зазначених злочинах, суд першої інстанції навів досліджені ним докази, які узгоджуються між собою, є логічними та послідовними;
- на систематичне спілкування обвинувачених, спільне переміщення до місць вчинення злочинів, на готування та участь у вчиненні злочинів вказує сукупність доказів, викладених у вироку, зокрема показання свідків, потерпілих, вилучені знаряддя та предмети злочинів, результати НСРД, результати впізнання й ін.;
- генетичні ознаки клітин у змивах з пістолета з глушником (перевозився в чорній сумці в автомобілі та вилучений під час затримання обвинувачених) містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_10 . Куля і гільза, вилучені під час огляду місця події розбійного нападу на подружжя ОСОБА_25 , були стріляні із цього пістолета.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що в ході апеляційного перегляду кримінального провадження не знайшли свого підтвердження доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо наявності підстав для скасування вироку місцевого суду через порушення цим судом вимог кримінального процесуального законодавства, неправильної оцінки доказів, однобічності та упередженості під час розгляду справи. 
Так, колегія суддів суду апеляційної інстанції також зазначила, що: 
- твердження сторони захисту про відсутність слідів ДНК ОСОБА_10 на інших вилучених предметах не спростовує висновків місцевого суду про участь обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень; 
- в обвинувачених вилучено різні телефони стільникового зв`язку, якими вони з метою конспірації почергово користувалися за різних обставин, у зв`язку із чим дійшла висновку, що сигнал одного з телефонів ОСОБА_10 в м. Моршині під час вчинення кримінального правопорушення не забезпечує йому алібі.
На переконання Верховного Суду, такі висновки судів попередніх інстанцій у цій частині є в цілому належним чином обґрунтованими і вмотивованими. 
Отже, враховуючи зазначені вище висновки судів першої та апеляційної інстанцій, є необґрунтованими доводи касаційних скарг (у цілому аналогічні доводам апеляційних скарг сторони захисту) з указаних підстав. 
При цьому Верховним Судом враховується усталена практика ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що:
- місцевий суд дійшов висновку, що речові докази, які вказують на його причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, були знайдені під час його затримання, однак матеріали провадження не містять протоколу обшуку та вилучення вказаних предметів у його помешканні;
- речові докази, які містяться в матеріалах провадження, було вилучено органом досудового розслідування в місцях, до яких він не має жодного стосунку, при цьому на них не знайдено жодних відбитків його пальців.
Однак колегія суддів звертає увагу на те, що, постановляючи обвинувальний вирок, місцевий суд, серед іншого, врахував: 
- протокол обшуку від 15 серпня 2016 року транспортного засобу марки «Аudi A6 Quatro» чорного кольору, д. н. з. НОМЕР_5 , який припаркований на стоянці на вул. Чорновола в м. Долина;
- протокол обшуку від 15 серпня 2016 року квартири АДРЕСА_12 , за участю ОСОБА_23 , в якій фактично проживав ОСОБА_6 .
Разом з тим суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду без зміни, зазначив, що:
- факт вилучення ювелірних виробів під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_23 не спростовує висновків суду, оскільки за її адресою фактично проживав обвинувачений ОСОБА_6 ;
- у ОСОБА_23 також були ключі від автомобіля «AUDI», яким користувався ОСОБА_6 та в якому під час санкціонованого обшуку вилучені предмети злочинів.
Водночас, стверджуючи про те, що суд першої інстанції не долучив фото- та відеодоказів обшуку його житла в м. Долині, засуджений ОСОБА_6 не вказує, які передбачені кримінальним процесуальним законодавством положення в такому випадку було порушено. При цьому, як слушно зауважив суд апеляційної інстанції, на момент проведення обшуків у цьому кримінальному провадженні ст. 236 КПК не передбачала обов`язкової фото- та відеофіксації під час проведення обшуку житла чи іншого володіння особи.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що ОСОБА_17 не звертався до правоохоронних органів із заявою стосовно нападу та його незаконного викрадення, не був попереджений про кримінальну відповідальність, і не подавав заяви про його залучення до кримінального провадження як потерпілого, що, на його думку, не узгоджується з положеннями ст. 55 КПК, а відомості про злочин внесено на підставі рапорту працівника поліції. 
Так, нормами кримінального процесуального закону визначено право сторони обвинувачення обґрунтовувати свою позицію про доведеність винуватості особи доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування, обсягу яких, на переконання сторони обвинувачення, буде достатньо для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкримінований їй злочин. При цьому законодавець не встановив перед прокурором вимоги долучати під час судового розгляду абсолютно всі зібрані під час досудового розслідування докази.
Згідно з принципом змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, закріпленим у ст. 22 КПК, прокурор, підтримуючи публічне обвинувачення в суді, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у тому числі щодо визначення обсягу доказів, які сторона обвинувачення буде долучати в суді та на підставі яких доводитиме винуватість особи.
Більше того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. 
Тобто суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до вироку ОСОБА_17 був допитаний місцевим судом у порядку ст. 23 КПК. Водночас згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_17 , покладеними в основу вироку, напад на нього стався 30 жовтня 2015 року близько 10:00 год, а після нападу звернувся до поліції та за медичною допомогою.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься інформація щодо заяви ОСОБА_17 , а після цього зазначено про його допит як потерпілого, при цьому часом проведення процесуальних дій зазначено 30 жовтня 2015 року, зокрема щодо допиту потерпілого вказано час 12:00 - 13:00.
Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 214 КПК (у редакції, чинній на час подій за цим епізодом) слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Системний аналіз наведеного вище положення КПК свідчить про обов`язок слідчого, прокурора внести відомості до ЄРДР не тільки на підставі повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а й в разі самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги в цій частині є надуманими.
З огляду на такі висновки колегії суддів також є безпідставними і доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_22 не зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а відповідно до витягу з ЄРДР кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 187 КК, зареєстровано на підставі рапорту начальника відділу СУ ГУНП не 05 серпня 2015 року, а лише 20 березня 2017 року.
Водночас, що стосується доводів касаційної скарги про те, що всупереч статтям 104, 237 КПК до протоколу огляду місця події через декілька днів долучено предмети, які не були виявлені під час слідчої дії, то колегія суддів зауважує, що, посилаючись на зазначені обставини, захисник ОСОБА_9 не вказує, які саме предмети було долучено, а також яким чином зазначене вплинуло чи могло виплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що протоколи слідчих експериментів і відеозаписи до них є нічим іншим як легалізацією показань потерпілих та свідків, наданих слідчому під час досудового розслідування, що не узгоджується з вимогами статей 23, 85 - 88 КПК, то такі доводи не свідчать про порушення КПК з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
При цьому, протокол (ст. 104 КПК) є самостійним доказом, а саме документом, у якому фіксується хід і результати процесуальної дії, зокрема і проведення слідчого експерименту (ст. 240 КПК), який проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
У постанові об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070 кмо 19), серед іншого, зазначено, проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.
Водночас, як видно зі змісту оскаржуваних судових рішень у цьому кримінальному провадженні, суди попередніх інстанції, надаючи оцінку протоколам слідчих експериментів, установили, що під час цих слідчих дій особи, з якими вони проводилися, надавали не лише пояснення, щодо обставин, які вони сприймали особисто, а й відтворювали дії, обстановку, обставини події, що, з огляду на зазначені вище висновки об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, не спростовує законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій у цій частині.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 також стверджує, що суд першої інстанції, посилаючись на протокол, згідно з яким свідок ОСОБА_27 серед інших фотознімків впізнав ОСОБА_10 , порушив ст. 228 КПК, оскільки на той час була реальна можливість забезпечення присутності особи, яка пред`являється для впізнання.
Так, ч. 6 ст. 228 КПК передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Відповідно до висновку про застосування норми права, передбаченої ч. 6 ст. 228 КПК, викладеного в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18, провадження № 51-1868 кмо 22), положення ч. 6 ст. 228 КПК у разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками.
З огляду на зазначене колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги захисника в цій частині.
Крім того, Верховний Суд залишає поза увагою посилання захисника на постанову колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 серпня 2021 року (справа № 761/6970/14-к) як на додатковий аргумент для посилення своєї позиції в цій частині з огляду на таке.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 11 жовтня 2023 року у справі № 607/1662/21 (провадження № 14-121 цс 23), висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів. 
Отже, зважаючи те, що:
- об`єднана палата зробила свій висновок щодо застосування норми права,передбаченої ч. 6 ст. 228 КПК, та її рішення, з огляду на практику Верховного Суду, має перевагу над рішенням колегії суддів, на яке посилається захисник;
- постанова колегії суддів (від 03 серпня 2021 року) ухвалена раніше постанови об`єднаної палати (від 25 вересня 2023 року), 
то врахуванню підлягає саме постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 208/2160/18 (провадження № 51-1868 кмо 22). 
При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи касаційної скарги захисника про те, що:
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 січня 2017 року не містить опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими свідок може впізнати особу, а опис ознак, за якими свідок впізнав особу, має лише загальний характер;
- протоколи пред`явлення предметів для впізнання від 10 лютого 2017 року не можуть бути належними і допустимими доказами, оскільки на час проведення слідчої була реальна можливість забезпечення наявності предметів та речей для впізнання, а ст. 229 КПК передбачено пред`явлення особі для впізнання виключно речей, а не їх фотознімків, 
які аналогічні доводам сторони захисту, що наводилися під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, були предметом перевірки цього суду. 
Так, згідно з ч. 1 ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.
Як вже було вказано вище, положеннями ч. 6 ст. 228 КПК визначено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 цієї статті. 
Так, спростовуючи доводи захисника щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, суд першої інстанції зазначив, що зі змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 січня 2017 року вбачається, що свідок ОСОБА_82 вказав, що особу може впізнати за ознаками обличчя, якого разом з іншими особами підвозив на власному автомобілі від дитячого садка «Веселка» у м. Полонне в центр м. Полонне, а саме до встановлених фонтанів, яких там і залишив, при цьому вказав, що цей чоловік був середнього зросту, віком приблизно 30-35 років, мав окуляри, обличчя кругле, смугле, волосся темного кольору, коротко стрижене, ніс прямий, брови темні та густі.
За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що доводи захисника ОСОБА_9 в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки свідком ОСОБА_40 зазначено обставини, за яких він бачив цю особу, а також вказано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 229 КПК перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.
Згідно з ч. 2 ст. 229 КПК річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.
Як передбачено ч. 3 цієї статті, якщо інших однорідних речей не існує, особі, яка впізнає, пропонується пояснити, за якими ознаками вона впізнала річ, яка їй пред`являється в одному екземплярі.
Так, суд першої інстанції послався на те, що:
- положеннями ст. 229 КПК можливість проведення впізнання речі за її фотознімками прямо не передбачена, однак це не порушує загальних процесуальних правил, а потреба в проведенні такого впізнання може бути зумовлена як відсутністю самої речі на час проведення цієї слідчої (розшукової) дії, так і важливістю для розслідування отриманих результатів;
- для такого впізнання на пред`явлених окремих фотографіях поряд із річчю, яка підлягає впізнанню, повинні бути зображеними однорічні речі в кількості не менше трьох, що не мають різких відмінностей у зовнішніх ознаках, а зміст і якість зображень повинна передавати суттєві властивості й важливі ознаки кожної з таких речей; 
- відповідно до правил ст. 229 КПК може бути проведеним впізнання й інших об`єктів, які хоча й не можуть або можуть лише з певною мірою припущення бути віднесені до категорії речей, проте мають індивідуальні ознаки, які запам`яталися особі, що впізнає, і виявлення яких під час слідчої (розшукової) дії дає підстави стверджувати про впізнання цього об`єкта;
- під час проведення впізнання таких об`єктів обов`язковим є дотримання процесуальних вимог щодо попереднього опитування особи, яка впізнає, про умови сприйняття й ознаки об`єктів, які запам`яталися і можуть бути впізнані, пред`явлення об`єктів впізнання в окремих випадках з-поміж інших однорідних у кількості не менше трьох, що не мають різких відмінностей у зовнішньому вигляді, та повідомлення особою під час впізнання, за якими конкретно ознаками чи сукупністю яких ознак об`єкт упізнано або чому впізнання не відбулося.
З огляду на зазначене вище суд першої інстанції вказав, що в цьому кримінальному провадженні перед пред`явленням речей для впізнання за фотознімками в потерпілих, свідків слідчим попередньо було з`ясовано, чи можуть вони впізнати річ, опитано про ознаки цієї речі, а також про обставини, за яких вони бачила цю річ, при цьому зауважив, що зазначені протоколи містять підписи свідків, потерпілих і понятих.
За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що вказані вище слідчі дії були проведені відповідно до вимог КПК, будь-яких заперечень чи зауважень від учасників зазначених слідчих дій не надходило.
Колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки суду першої інстанції в цілому є належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а доводи касаційної скарги захисника в цій частині - такими, що загалом не спростовують законності та обґрунтованості судових рішень у цій частині. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 також вказує, що місцевий суд послався у вироку на протокол затримання ОСОБА_11 , однак сторона захисту неодноразово заявляла клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, оскільки останній не володів українською мовою та не підписував такого протоколу, зокрема буквою ОСОБА_34 , яка грузинською мовою пишеться зовсім інакше.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи щодо недопустимості протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_11 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не заслуговують на увагу, при цьому зауважив, що цей документ не є джерелом доказів. 
При цьому, на переконання Верховного Суду, посилаючись на вказані вище обставини щодо протоколу затримання, захисник не наводить доводів про те, яким чином зазначене перешкодило місцевому суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій.
Також колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 353 КПК перед допитом потерпілого головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки потерпілого з обвинуваченим. Крім того, головуючий з`ясовує, чи отримав потерпілий пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених частинами 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК.
Згідно з ч. 2 ст. 352 КПК, якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий у судовому засіданні приводить його до присяги такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я, по батькові), присягаю говорити суду правду і лише правду».
Як убачається зі змісту копії технічного звукозапису судового засідання від 08 серпня 2017 року (в ході якого був допитаний потерпілий ОСОБА_18 ), місцевий суд з`ясував, чи отримав він пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а також попередив його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Водночас копія технічного звукозапису судового засідання від 08 серпня 2017 року не містить відомостей про те, що потерпілого ОСОБА_18 було проведено до присяги.
Однак колегія суддів вважає, що, з огляду на зміст наведеної вище присяги (присягаю говорити суду правду і лише правду), а також те, що головуючим суддею було попереджено потерпілого ОСОБА_18 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що перед початком допиту потерпілого ОСОБА_18 суд першої інстанції не привів його до присяги, не свідчать про допущення місцевим судом такого істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що суди попередніх інстанцій як на доказ вини  ОСОБА_11 послалися на рапорти працівників поліції, які, з огляду на практику Верховного Суду, не є доказами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що рапорт не є доказом, у розумінні ст. 84 КПК, а тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині є слушними.
Наведене також узгоджується з позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, наведеною в постанові від 13 червня 2024 року у справі № 2512/183/19 (провадження № 51- 5038 км 23).
Разом з тим, на переконання колегії суддів, та обставина, що місцевим судом в основу обвинувального вироку, серед іншого, було покладено рапорти працівників поліції, з огляду на сукупність інших безпосередньо досліджених цим судом доказів, не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити постановити законне й обґрунтоване судове рішення щодо доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій  ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_9 (аналогічні доводам його апеляційної скарги) про те, що під час допиту свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 судом першої інстанції було порушено вимоги частин 3, 4 ст. 352 КПК, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 352 КПК суд зобов`язаний контролювати хід допиту свідків, щоб уникнути зайвого витрачання часу, захистити свідків від образи або не допустити порушення правил допиту.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання або брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції під час судового розгляду.
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що: 
- одним із доводів для відводу колегії суддів з підстав упередженості було перебування в залі свідка ОСОБА_28 під час допиту свідка ОСОБА_29 ;
- ці ж доводи сторона захисту навела як підстави для визнання доказів недопустимими.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, колегія суддів суду апеляційної інстанції вказала, що такі доводи сторони захисту не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а саме положеннях ч. 4 ст. 352 КПК, оскільки на момент прибуття до залу суду та допиту свідка ОСОБА_29 свідок ОСОБА_28 вже був допитаний судом, при цьому зауважила, що зазначене підтверджується технічним записом судового засідання.
Такі висновки суду апеляційної інстанції, на переконання Верховного Суду, є належним чином обґрунтованими та вмотивованими.
За таких обставин доводи касаційних скарг у цій частині не заслуговують на увагу як такі, що могли б свідчити про наявність істотного порушення КПК. 
У касаційних скаргах захисник  ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , а також захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , також посилаються на порушення таємниці нарадчої кімнати.
Зокрема, захисник ОСОБА_9 в цій частині стверджує, що: 
- 04 травня 2017 року під час підготовчого судового розгляду стороною захисту подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через невідповідність вимогам ст. 291 КПК, однак, видалившись до нарадчої кімнати та оголосивши, що судове рішення буде оголошено 05 травня 2017 року о 13 год 30 хв, кожен суддя із складу колегії суддів окремо, всупереч ст. 367 КПК, розглядав свої справи, раніше призначені до розгляду, і постановляв судові рішення; 
- із цих підстав колегії суддів суду першої інстанції було заявлено відвід, у задоволенні якого було відмовлено; 
- висновок суду апеляційної інстанції в цій частині не відповідає дійсності, оскільки стороною захисту було долучено роздруківки із сайтів «Судова влада України» (про список справ призначених до розгляду) та «Єдиний державний реєстр судових рішень» (про список справ, у яких прийнято судові рішення). 
При цьому захисник ОСОБА_7 в цій частині вказує, що та обставина, що судові рішення були відправлені до ЄДРСР після 15 год 00 хв, жодним чином не спростовує того, що вони були прийняті під час нарадчої кімнати. 
Так, ст. 367 КПК визначено, що під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті. Постановлення ухвали суду в нарадчій кімнаті здійснюється відповідно до правил, передбачених цією статтею.
Вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні судових рішень в інших справах є порушенням таємниці наради суддів.
Разом з тим відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 370 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року порушення таємниці наради суддів вважалося безумовною підставою для скасування судового рішення.
Проте в КПК 2012 року законодавець суттєво скоротив перелік підстав, наявність яких є безумовною підставою для скасування судового рішення (ч. 2 ст. 412 КПК). Відсутня серед них і така підстава, як порушення таємниці наради суддів. 
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 128/2455/15-к (провадження № 51-7241 кмо 18) дійшла висновку, що з урахуванням положень ст. 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. 
Переглядаючи кримінальне провадження в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції вказав, що доводи про порушення судом таємниці нарадчої кімнати в ході призначення судового розгляду у кримінальному провадженні були предметом перевірки суду під час розгляду заяви захисника ОСОБА_9 про відвід суддів, який в ухвалі від 13 червня 2017 року зазначив, що: 
- такі обставини не відповідають дійсності;
- будь-яких доказів, що судді під час перебування в нарадчій кімнаті в цій справі розглядали інші провадження, стороною захисту не надано;
- судові засідання у вказаних справах були призначені заздалегідь та не відбувалися у визначений час у зв`язку з перебуванням суддів у нарадчій кімнаті;
- у кожну справу було виготовлено відповідні довідки про причини відкладення судового розгляду; 
- процесуальні рішення були відправлені до ЄДРСР 05 травня 2017 року після 15 години.
При цьому колегія суддів суду апеляційної інстанції зауважила, що зазначені місцевим судом обставини не були спростовані і під час перегляду провадження в апеляційному порядку. 
За таких обставин, з огляду на наведений вище висновок об?єднаної палати, а також на відсутність даних про те, що під час перебування суддів у нарадчій кімнаті було допущено таке порушення, яке могло б поставити під сумнів незалежність і неупередженість суддів під час обговорення та ухвалення зазначеного рішення, відсутні підстави для висновку про те, що наведені захисником факти свідчать про допущення місцевим судом такого порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити постановити законне й обґрунтоване судове рішення. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , вказує, що суд першої інстанції, не з`ясувавши і не перевіривши обставин, на які посилався  ОСОБА_11 , відмовив у відводі перекладача, чим порушив право обвинуваченого на повний і достовірний переклад, а суд апеляційної інстанції не перевірив зазначених обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 КПК (у редакції, чинній на час ухвалення вироку) спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, експерт, секретар судового засідання не мають права брати участі в кримінальному провадженні та відводяться за підставами, передбаченими ч. 1 ст. 77 цього Кодексу, з тим обмеженням, що їх попередня участь у цьому кримінальному провадженні як спеціаліста, представника персоналу органу пробації, перекладача, експерта і секретаря судового засідання не може бути підставою для відводу.
Так, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку в цілому аналогічним доводам апеляційних скарг у цій частині, серед іншого, зазначив, що рішення за наслідками розгляду відводів, у тому числі, перекладачу, прийняті відповідно до вимог статей 75 - 77, 79, 81 КПК, містять мотиви суду та оцінку обставин, викладених у заявах про відводи. 
Зокрема, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що, вирішуючи заяву про відвід перекладача ОСОБА_91 , місцевий суд вказав, що:
- вона є кваліфікованим перекладачем на грузинську мову, попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад;
- жодних претензій з боку обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо неточності перекладу заявлено не було;
- обставин, передбачених ст. 79 КПК, захисником не наведено.
З огляду на зазначене доводи касаційної скарги в цій частині не свідчать про наявність порушення КПК. 
Звертаючись із касаційною скаргою, захисник ОСОБА_9 також вказує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що Долинський районний суд Івано-Франківської області, вирішуючи заявлені потерпілими ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 цивільні позови про стягнення на їх користь майнової шкоди з ОСОБА_10 , вийшов за межі своїх повноважень, адже вказані цивільні позови не відповідають вимогам Цивільного процесуального кодексу України, оскільки:
- цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 адресований до Івано-Франківського міського суду; 
- у цивільному позові потерпілого ОСОБА_17 не зазначено назви й адреси суду, до якого він подається;
- у цивільному позові ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . ОСОБА_10 не вказаний як відповідач. 
Колегія суддів вважає доводи касаційної скарги в цій частині безпідставними з огляду на таке.
Доводи щодо безпідставного прийняття та задоволення позовів потерпілих були предметом аналізу суду апеляційної інстанції, який вказав, що такі доводи не заслуговують на увагу. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд, встановивши винуватість кожного з обвинувачених, обґрунтовано стягнув з них шкоду завдану злочинами, при цьому слушно зауважив, що позов, заявлений у кримінальному провадженні, розглядає суд, на розгляд якого надійшов обвинувальний акт.
Дійсно, як убачається з матеріалів провадження, цивільні позови потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надійшли до суду першої інстанції разом з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а тому є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 адресований до Івано-Франківського міського суду, а в цивільному позові потерпілого ОСОБА_17 не зазначено назви й адреси суду, до якого він подається. 
При цьому, на думку колегії суддів, те, що в цивільному позові  ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відповідачем зазначений, в тому числі, ОСОБА_57, а не ОСОБА_10 , є технічною помилкою та не свідчить про невідповідність цивільного позову вимогам щодо його форми і змісту. 
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що незважаючи на те, що він не порушував умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а прокурор не наполягав на його взятті під варту, місцевий суд незаконно, необґрунтовано та передчасно (за місяць до закінчення терміну обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту) взяв його під варту до набрання вироком законної сили, а своє рішення в цій частині не мотивував, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. 
Частиною 4 ст. 374 КПК визначено, що в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, врахувавши особу ОСОБА_6 , його неналежну процесуальну поведінку під час судового провадження та інші обставини кримінального провадження, вважав, що інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку, а тому з метою забезпечення виконання вироку змінив обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід із цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.
Отже, на переконання колегії суддів, зазначаючи у своєму рішенні про зміну запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, місцевий суд діяв відповідно до наведених вище положень ст. 374 КПК, тому доводи касаційної скарги засудженого в цій частині є безпідставними.
Водночас твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що судом апеляційної інстанції проігноровано його клопотання про звільнення з-під варти, не знайшли свого підтвердження в ході касаційного розгляду справи, оскільки, як видно з матеріалів провадження та інформації, яка міститься в ЄДРСР, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, серед іншого, відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу. При цьому, як убачається зі змісту вказаної ухвали, предметом аналізу суду апеляційної інстанції були доводи ОСОБА_6 про ненадання йому належного медичного обслуговування в установі виконання покарань.
У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 також посилається на те, що суд першої інстанції не врахував стану його здоров`я, який значно погіршився за час перебування в СІЗО, а його подальше перебування в місцях позбавлення волі є небезпечним для життя і здоров`я.
Зі змісту п. 53 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Маленко проти України» (заява № 18660/03) вбачається, що ст. 3 Конвенції покладає на державу обов`язок дбати про фізичний стан осіб, яких позбавлено свободи. ЄСПЛ погодився з тим, що якість медичної допомоги в лікарнях кримінально-виконавчої служби, можливо, не завжди того рівня, що й допомога, яка надається в найкращих медичних закладах для широкого загалу. Однак держава повинна дбати про належне забезпечення охорони здоров`я та добробуту осіб, узятих під варту, зокрема шляхом надання їм необхідної медичної допомоги (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі», заява № 30210/96; від 28 січня 1994 року у справі «Гуртадо проти Швейцарії», серія A, № 280A). 
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи ОСОБА_6 в цій частині спростовуються відповіддю Івано-Франківської міської медичної частини № 12 про те, що:
- усе необхідне медичне обслуговування ОСОБА_6 надається своєчасно та в повному обсязі;
- перебуваючи на волі в період з 26 жовтня 2021 року по 27 червня 2023 року, ОСОБА_6 лікування своїх захворювань не проходив;
- від проведення лабораторної діагностики та здачі аналізів відмовився в письмовій формі; 
- 30 серпня 2023 року лікування за відповідним діагнозом закінчено. 
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що до цієї відповіді надано копії акта від 10 серпня 2023 року про відмову ОСОБА_6 від надання медичної допомоги.
Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що за наявності для того обґрунтованих підстав ОСОБА_6 не позбавлений можливості в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК, вирішити питання, відповідно до положень ст. 84 КК, про звільнення від покарання за хворобою.
Не знайшли свого підтвердження під час перевірки судом касаційної інстанції і доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив жодного доказу, чим порушив ч. 3 ст. 404 КПК, а також доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , які стосуються того, що суд апеляційної інстанції не дослідив аудіозапис судового засідання, в якому був допитаний свідок ОСОБА_19 . 
Однією з відмінних рис між порядком розгляду кримінального провадження судом першої та судом апеляційної інстанцій є те, що останній не повинен у кожному разі заново досліджувати встановлені у провадженні обставини.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, при наявності клопотання учасників судового провадження та за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи із засади безпосередності дослідження доказів, закріпленої в п. 16 ч. 1 ст. 7та ст. 23 КПК, апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку надав суд першої інстанції, крім випадку, якщо докази, надані сторонами у кримінальному провадженні, були безпосередньо досліджено під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а також захисники ОСОБА_89 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_92  звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами. 
При цьому, як убачається з матеріалів провадження, апелянти не заявляли клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК про повторне дослідження доказів та не наводили доводів стосовно того, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
За таких обставин суд апеляційної інстанції, обмежившись у рішенні аналізом доказів, безпосередньо досліджених і сприйнятих місцевим судом, не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду, оскільки, з огляду на зазначене вище, не було встановлено підстав для їх повторного дослідження та іншої оцінки цим доказам, ніж та, яку їм дав суд першої інстанції, апеляційний суд не давав.
Таким чином, у ході касаційного розгляду колегія суддів суду касаційної інстанції встановила, щосуд апеляційної інстанції, переглядаючи апеляційні скарги обвинувачених та захисників, у цілому дав належну оцінку викладеним у них доводам і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення їх без задоволення. При цьому тих істотних порушень процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, встановлено не було.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції загалом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
З урахуванням наведених вище обставин інші доводи касаційних скарг у цілому не спростовують законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень судів попередніх інстанцій.
Разом з цим, вимоги засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому у строк покарання строку:
- попереднього ув`язнення з 26 червня 2023 року по 05 червня 2024 року;
- перебування під цілодобовим домашнім арештом з 26 жовтня 2021 року по 26 червня 2023 року, 
є обґрунтованими, проте відсутні підстави для їх задоволення судом касаційної інстанції з огляду на те, що: 
- ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року (справа № 346/2717/25) клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволено та на підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2023 року по 05 червня 2024 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі; 
- ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року (справа № 346/3713/25) заяву засудженого ОСОБА_6 задоволено та на підставі ч. 7 ст. 72 КК у строк відбування покарання за вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року зараховано ОСОБА_6 строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 27 жовтня 2021 по 25 червня 2023 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Таким чином, оскільки у касаційних скаргах не наведено доводів про допущення судами попередніх інстанцій таких істотних порушень КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, то касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції слід залишити без зміни.
Керуючись статтями 369, 403, 432, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року закрити.
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого  ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого  ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року стосовно  ОСОБА_6 ,   ОСОБА_10 та   ОСОБА_11 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3