ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ
справа №380/23553/24
адміністративне провадження № К/990/6740/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Cуд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №380/23553/24,
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення коштів, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року, постановлену в складі колегії суддів: судді-доповідача Іщук Л.П., суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ МВС України у Львівській області) з вимогою: 
- стягнути з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за кожен місяць за період з 01.06.2007 по 25.05.2023 за несвоєчасну виплату заробітної плати (грошового забезпечення) за 2005-2006 роки у вигляді індексації заробітної плати при звільненні.
2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Установлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви у десять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні, для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів; документу про сплату судового збору в сумі 1 211,20 грн.
3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. 
5. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 залишено без руху. Установлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги у п`ять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду документу про сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн.
6. 11.02.2025 позивач подав клопотання, в якому зазначив про відсутність у нього законних підстав для виконання вимог ухвали щодо залишення апеляційної скарги без руху, адже він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5, пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується постановами Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №454/423/15-ц, від 16.10.2019 у справі №459/1583/14-ц, від 17.03.2021 у справі №461/707/16-ц, від 24.04.2024 у справі №463/1733/23. 
7. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
8. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначив, що положення Закону України «Про судовий збір» стосуються подання апеляційних скарг на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали. Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), і не входить до структури заробітної плати, а тому за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судовий збір підлягає сплаті. З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у встановлений судом строк позивачем не усунуто недоліку апеляційної скарги.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
9. 18.02.2025 до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025.
10. У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
11. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач належить до пільгової категорії осіб, звільнених від сплати судового збору. Суд апеляційної інстанції помилково вважає, що пільга щодо спати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, адже, на думку скаржника, предметом цього позову є питання стягнення заробітної плати.
12. Скаржник уважав, що висновок щодо застосування норм права, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, не узгоджується з положеннями статей 2, 34 Закону України «Про оплату праці», статті 117 КЗпП України, а також порушує вимоги статей 6, 19, 40, 68 Конституції України і статей 242, 248 КАС України.
13. Скаржник указував на те, що відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» крім основної заробітної плати є додаткова заробітна плата, до складу якої, зокрема, належать компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Згідно зі статтею 34 цього Закону втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відноситься до компенсаційних виплат. За умовами статті 117 КЗпП України стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою у зв`язку з затримкою термінів виплати заробітної плати.
14. Також скаржник зазначав, що суд апеляційної інстанції не врахував те, що він не повинен сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги в цій справі на підставі пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», оскільки у позовній заяві порушується питання відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю ГУ МВС України у Львівській області.
15. Скаржник на підтвердження доводів навів висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2018 у справі № 454/1393/14-ц, від 30.01.2019 у справі № 454/423/15-ц, від 16.10.2019 у справі № 459/1583/14-ц, від 17.03.2021 у справі № 461/707/16-ц, від 24.04.2024 у справі № 463/1733/23, від 20.06.2018 у справі № 914/1748/17.
16. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Смоковичу М.І., Мацедонській В.Е.
17. Ухвалою Суду від 10.03.2025 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
18. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
ІІІ. Джерела права
19. Приписами пункту 8 статті 129 Конституції України визначено, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства.
20. Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
21. Відповідно до частин першої, другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
22. Пунктом 1 частини п`ятої статті 296 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи про сплату судового збору.
23. Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
24. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
25. Приписами частин першої та другої статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
26. Законом України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
27. Статтями 1, 2 Закону № 3674-VІ встановлено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
28. Статтею 3 Закону № 3674-VІ передбачено об`єкти справляння судового збору.
29. Так, згідно з пунктом 11 частини другої статті 3 Закону № 3674-VІ судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
30. Статтею 5 Закону № 3674-VІ передбачено пільги щодо сплати судового збору.
31. Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
32. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
33. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
34. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ) запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
35. Закон № 2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.
ІV. Позиція Верховного Суду
36. Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що скаржник у встановлений судом апеляційної інстанції строк не усунув недоліків апеляційної скарги, яку залишено судом без руху, а саме: не надав суду доказів сплати судового збору.
37. Суд апеляційної інстанції відхилив аргументи позивача щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, констатувавши обов`язок його сплати на загальних підставах.
38. На стадії касаційного провадження спірним є питання наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 11 частини другої статті 3 та пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ.
39. Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить з такого.
40. Предметом цього спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2007 по 25.05.2023, що врегульовано статтею 117 КЗпП України.
41. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 сформулювала правовий висновок про те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ (про звільнення від сплати судового збору в усіх судових інстанціях позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі), не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
42. Суд не враховує доводів позивача щодо тлумачення останнім норм Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», згідно з якими виплата за затримку розрахунку при звільненні є компенсаційною та входить до складу заробітної плати. 
43. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 зазначила, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати), у розумінні статті 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці».
44. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
45. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.
46. Такого ж висновку щодо застосування положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ у тотожних правовідносинах дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 20.01.2025 у справі № 380/18389/23, від 03.02.2025 у справі № 380/3437/24, від 02.05.2025 у справі № 520/16010/24, і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.01.2025 у справі № 335/31/24, від 04.12.2025 у справі № 344/577/24. Підстав для відступу від цього висновку у цій справі не вбачається.
47. Отже, з огляду на сформований Верховним Судом висновок з питання застосування приписів пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ, позивач за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен сплатити судовий збір.
48. Щодо доводів позивача про необхідність застосування пункту 11 частини другої статті 3 Закону № 3674-VІ, то за приписами цієї норми судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою.
49. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, визначено статтями 1173-1174 Цивільного кодексу України. Ці статті є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
50. У справі, що розглядається, позивач просив стягнути з ГУ МВС України у Львівській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У цьому випадку йдеться про порушення трудових прав особи та про застосування наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні. Заявлені позовні вимоги не стосуються відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю ГУ МВС України у Львівській області.
51. Щодо посилань позивача на правові позиції Верховного Суду № 454/1393/14-ц, № 454/423/15-ц, № 459/1583/14-ц № 461/707/16-ц, № 463/1733/23 і № 914/1748/17, то Суд звертає увагу, що у справах № 454/1393/14-ц, № 454/423/15-ц, № 459/1583/14-ц Фермерське господарство «Бурки В.В.» зверталося до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді. У справі № 461/707/16-ц Фермерське господарство «Бурки В.В.» зверталося до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій органу державної виконавчої служби. У справі № 463/1733/23 ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті протиправних дій судді. У справі № 914/1748/17 Товариство з обмеженою відповідальністю «Система Торгсервіс» зверталося до суду з позовом про відшкодування шкоди, що виникла у результаті незаконної бездіяльності органу державної виконавчої служби.
52. Таким чином, посилання скаржника на пункт 11 частини другої статті 3 Закону № 3674-VІ є необґрунтованим, а зазначені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших обставин і не підлягають застосуванню у цій справі.
53. За таких обставин, Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.
54. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
55. З урахуванням викладеного, Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
V. Судові витрати
56. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
57. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
58. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
59. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року залишити без змін.
60. Судові витрати не розподіляються.
61. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: В.Е. Мацедонська
М.І. Смокович