КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 754/4817/24
номер провадження 22-ц/824/1510/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» - Стасюк Тетяни Миколаївни 
на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року /суддя Буша Н.Д./
у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, правонаступником якої є державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту» про стягнення середнього заробітку за затримку роботодавцем виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами, з урахуванням уточненої позовної заява, в якій просить суд стягнути з ДП "Сервісний центр морського та річкового транспорту" на свою користь середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року у справі №754/6388/23 у розмірі 373 213, 02 коп. та судові витрати у розмірі 33 732,13 грн. 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Сервісний центр морського та річкового транспорту" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року у справі №754/6388/23 у розмірі 373 213,02 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 710,33 грн. В іншій частині позову - відмовлено. /а.с. 119-127/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» - Стасюк Т.М. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На підтвердження вимог апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 у справі №754/6388/23 стосувалося виключно Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, яка на момент ухвалення рішення не була припинена, а обов`язок поновлення покладався на неї. ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» не мало обов`язку виконувати таке рішення, оскільки воно не було суб`єктом відповідальності. Вказувала і на те, що позов подано неналежним представником через відсутність власноручного підпису адвоката на ордері; суд не дослідив питання повноважень представника позивача та не розглянув клопотання про залишення позову без розгляду. Безпідставно стягнуто витрати на правову допомогу без належної оцінки співмірності, реальності та обґрунтованості таких витрат з урахуванням ціни позову, обсягу послуг та поведінки сторін.
Від представника позивача Скокіна Л.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вказував, що в силу правонаступництва (ст. 104, 107 ЦК України) всі права та обов`язки Інспекції перейшли до ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту», включаючи зобов`язання виконати рішення суду про поновлення на роботі та відшкодувати середній заробіток за затримку (ст. 236 КЗпП України). Зазначав, що реорганізація не звільняє від відповідальності. Витрати на правову допомогу обґрунтовані, підтверджені договором, додатковою угодою та квитанцією, є співмірними та підлягають стягненню.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 04.01.2022 року № 01/к позивача прийнято на роботу на посаду головного юрисконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 05.01.2022 року.
Наказом Інспекції від 01.03.2023 року № 23/к позивача було звільнено у зв`язку реорганізацією Інспекції відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року визнано незаконним з моменту його прийняття та скасовано наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №24/К від 01 березня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь ОСОБА_1 324 760 гривень 96 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
08.07.2024 юридичну особу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків (Код ЄДРПОУ 25958804) було припинено, про що зроблено запис 1000711120043002802.
Відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною особою правонаступником Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків є ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР МОРСЬКОГО ТА РІЧКОВОГО ТРАНСПОРТУ" (Код ЄДРПОУ:42615235).
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року щодо поновлення позивача на роботі не виконано.
Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 235 КЗпП України про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за вимушений прогул; ст. 236 КЗпП України про виплату середнього заробітку за затримку виконання рішення; ст. 104, 107 ЦК України про перехід прав та обов`язків при реорганізації; ст. 129-1 Конституції України про обов`язковість судових рішень; ст. 6 Конвенції про захист прав людини про ефективний захист права на суд; ст. 137, 141 ЦПК України про розподіл судових витрат. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки правонаступник набув усіх зобов`язань, включаючи виконання рішення суду, затримка виконання підтверджена матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов`язку державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» виконувати рішення, апеляційним судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що суперечать нормам матеріального права.
Відповідно до статей 104 та 107 ЦК України у разі реорганізації юридичної особи (злиття, приєднання, поділу, перетворення) до правонаступника переходять усі права та обов`язки реорганізованої особи, включаючи зобов`язання, що випливають із судових рішень, які набрали законної сили. 
З матеріалів справи вбачається, що Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків (Код ЄДРПОУ 25958804) була припинена 08.07.2024 шляхом приєднання до державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» (Код ЄДРПОУ 42615235), що підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000711120043002802. 
Таким чином, ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» є універсальним правонаступником Інспекції та набуло всіх її прав та обов`язків, включаючи зобов`язання виконати судове рішення про поновлення позивача на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 235, 236 КЗпП України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що «при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий».
У даному випадку не має юридичного значення, що юридичну особу - Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків - було припинено лише 08.07.2024 року, і саме вона фактично не виконала рішення суду. Відповідно до положень Цивільного кодексу України та судової практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 15.11.2021 у справі № 906/620/19 та від 13.04.2021 у справі № 910/11702/18), всі права та обов`язки, у тому числі щодо виконання судових рішень, переходять до правонаступника, який з моменту реорганізації юридичної особи стає належним суб`єктом правовідносин. Таким чином, відповідальність за несвоєчасне виконання рішення суду несе правонаступник - Державне підприємство "Сервісний центр морського та річкового транспорту", яке є правонаступником припиненої Інспекції.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що Інспекцію було припинено 08.07.2024, апелянт виконав рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року у справі №754/6388/23 14 травня 2025 року, що також свідчить про недобросовісну поведінку, адже рішення суду в частині поновлення працівника має виконуватись - негайно і єдиним доказом виконання цього рішення є видання відповідного наказу.
Апелянт також посилається на те, що позов подано неналежним представником через відсутність власноручного підпису адвоката на ордері, а суд не дослідив повноваження представника позивача та не розглянув клопотання про залишення позову без розгляду. Ці доводи є формальними, відхиляються апеляційним судом та не впливають на суть спору. Відповідно до ч. 2 ст. 131 ЦПК України повноваження представника підтверджуються ордером або довіреністю, виданими в установленому порядку. У матеріалах справи наявний ордер адвоката Скокіна Л.Л., виданий адвокатським об`єднанням, що підтверджує його повноваження на представництво інтересів позивача. Відсутність власноручного підпису адвоката на ордері не є підставою для визнання представництва неналежним, оскільки ордер видається адвокатським об`єднанням або адвокатом відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики. Сам позов подано через систему «Електронний суд», отже, з ідентифікацією особи представника та накладенням електронного підпису.
Щодо витрат на правову допомогу апелянт стверджує про їх неспівмірність та відсутність належної оцінки. Однак суд першої інстанції дослідив подані позивачем докази (договір про надання правової допомоги, додаткова угода, квитанція про оплату, акт виконаних робіт), оцінив обсяг наданих послуг, складність справи, необхідність участі адвоката та співмірність витрат з ціною позову та поведінкою сторін. Стягнуто 10 000 грн, що менше заявленої суми та відповідає критеріям розумності та співмірності, передбаченим ст. 137 ЦПК України. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» - Стасюк Тетяни Миколаївни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: