ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2025 р.                                Справа № 910/13021/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 

головуючого:           ОСОБА_1 
суддів:             ОСОБА_2 
           ОСОБА_3 

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 "
на рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 
у справі № 910/13021/24 (суддя ОСОБА_4 )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 
до ОСОБА_5 
про усунення перешкод у виконанні передбаченого законодавством зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі - позивач; ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 "; Товариство; апелянт; скаржник) звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 з позовом до ОСОБА_5 (надалі - відповідач; ОСОБА_5 ) про усунення перешкод у виконанні передбаченого законодавством зобов`язання шляхом витребування в учасника Товариства оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22 та передання його на зберігання Товариству.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на положення  ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі                      № 910/13021/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Згідно висновків місцевого господарського суду, позивач не обґрунтував та під час розгляду справи не довів, які його права порушені з огляду на відсутність в архівах ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " саме оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17 лютого 2022 року за № 17/02/22 та знаходження оригіналу цього документа в одного з учасників товариства.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_3 з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі № 910/13021/24 та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Апелянт зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22, а не, як безпідставно вказано в оскаржуваному рішенні, його копія, повинен зберігатися в ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Скаржник наголошує, що у відповідності до законодавства України оригінал відповідного протоколу повинен зберігатися у ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", більше того, ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " зобов`язане його зберігати у себе, а учасник ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ОСОБА_5 , не надаючи ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " цей протокол, перешкоджає останньому у виконанні цього його обов`язку, передбаченого законодавством.
Таким чином, на думку позивача, ІНФОРМАЦІЯ_4 , приймаючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норму матеріального права, а саме ч. 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025, апеляційна скарга позивача у справі № 910/13021/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі № 910/13021/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі № 910/13021/24 призначено на 31.03.2025.
До апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Згідно тверджень відповідача, ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не зазначає обставин правових норм, які зобов`язують відповідача, як учасника, надати Товариству відповідний примірник протоколу. Як вважає відповідач, наявні підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в зв`язку з недоведенням зобов`язання відповідача, надати Товариству відповідний примірник протоколу, в зв`язку з тим, що стосовно даного протоколу наразі є чинна ухвала про тимчасовий доступ до протоколу від 17.02.2022 № 17/02/22 для проведення почеркознавчої експертизи, адже відповідно до даного протоколу ОСОБА_5 є ліквідатором товариства, через що існує загроза знищення у майбутньому оригіналу спірного протоколу, що унеможливить проведення експертизи в кримінальному провадженні.
Розгляд справ неодноразово відкладався.
Представник апелянта в судовому засіданні 27.10.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі № 910/13021/24 та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, ОСОБА_5 є одним з учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що підтверджується доданим до позовної заяви витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.08.2024.
05.08.2024 представник ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ознайомився з матеріалами господарської справи № 910/3235/22 за позовом ОСОБА_6 до ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та отримав інформацію, що представнику ОСОБА_5 із матеріалів справи 04.07.2024 було повернуто оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22. 
Позивач зазначає, що для отримання оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22 представник відповідача 25.06.2024 подав у справі № 910/3235/22 клопотання про повернення оригіналів документів (фотокопія додається). На вказаному клопотанні є резолюція судді ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , який був головуючим суддею піч час розгляду справі № 910/3235/22 у суді апеляційної інстанції, відповідно до якої суддя надав вказівку видати представникові відповідача оригінал вказаного протоколу. На копії протоколу, яка залишилася у справі № 910/3235/22 замість оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22, є відмітка про отримання 04.07.2024 оригіналу цього протоколу представником відповідача. 
Також про отримання оригіналу спірного протоколу саме відповідачем (через його представника) свідчить опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_5                      № 756/8838/24 від 01.08.2024, який міститься в матеріалах справи № 910/3235/22, в якому серед іншого вказано про вилучення належним чином завіреної копії протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 №17/02/22.
Позивач листом від 08.08.2024 № 16 звернувся до свого учасника ОСОБА_5 з пропозицією передати на зберігання ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22 протягом 10 днів з дати отримання цього листа,  оскільки вказаний протокол відсутній у Товариства. Вказаний лист був надісланий на адресу відповідача рекомендованою поштою та отриманий останнім 21.08.2024, що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак, відповідач не надав відповіді на лист позивача  від 08.08.2024 № 16 та оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 №17/02/22.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", товариство з обмеженою відповідальністю зобов`язане зберігати протоколи загальних зборів його учасників. Жодним нормативним актом України не передбачено зберігання протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю у одного із його учасників. 
З огляду на викладене, позивач просив господарський суд зобов`язати учасника ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ОСОБА_5 припинити перешкоджання ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у виконанні його обов`язку зі зберігання оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22 та передати ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " цей протокол на зберігання.
В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначав, що між учасниками товариства існує спір щодо рішень загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", оформлених протоколом від 17.02.2022 № 17/02/22. Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 24.09.2024 по справі № 756/10156/24 надано дізнавачу у кримінальному провадженні № 42022102050000032 від 13.05.2022 а саме: дізнавачу ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналу документа, який перебуває у володінні ОСОБА_5 , а саме протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17 лютого 2022 року за № 17/02/22, з можливістю вилучення оригіналу даного документа для проведення експертизи в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Отже, стосовно спірного документа наразі є чинна ухвала слідчого судді у кримінальному провадженні про тимчасовий доступ до оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17 лютого 2022 року за № 17/02/22 для проведення почеркознавчої експертизи. Крім того, відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_5 є ліквідатором товариства, а відтак, має право зберігати його оригінал. Також, відповідач звертає увагу суду, що позивач вважає даний протокол підробленим, а тому виникає питання щодо його витребування та зберігання у ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Оскільки, на думку відповідача, існують загрози його знищення позивачем для неможливості проведення експертизи в кримінальному провадженні.
В свою чергу, позивачем до суду першої інстанції було подано відповідь на відзив, в якій Товариство, в межах питання порушення його прав відповідачем, серед іншого, акцентував, що не маючи спірного протоколу ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ніяк не зможе виконати цей свій обов`язок перед учасниками ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Отже, ненадання відповідачем ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " вказаного протоколу прямо перешкоджає у виконанні ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " передбаченого законодавством зобов`язання.
Відповідач надав пояснення на відповідь на відзив, в яких наголошував, що існує не один спір в якому предметом спору тим чи іншим способом є протокол загальних зборів ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 17/02/22 від 17.02.2022, яким прийнято рішення про ліквідацію Товариства та про призначення ліквідатором ОСОБА_5 , на якого покладаються обов`язки, зокрема, щодо керування справами Товариства, а відповідно і зберігання протоколів загальних зборів ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Подібні за змістом твердження щодо обставин справи наведені апелянтом та відповідачем у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно. 
Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та установчих документів товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, зокрема, брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом. 
Згідно ст. 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки. Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Так, Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - Закон) визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників.
Частиною 1 статті 43 Закону передбачено, що товариство зобов`язано зберігати такі документи:
1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника);
2) статут товариства та зміни до статуту;
3) протоколи загальних зборів учасників;
4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них;
5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття);
6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства;
7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг;
8) річну фінансову звітність;
9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам;
10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів;
11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства;
12) документи, що підтверджують права товариства на майно;
13) документи бухгалтерського обліку.
Відповідальність за зберігання документів товариства покладається на виконавчий орган товариства та на головного бухгалтера (у разі призначення) - щодо документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства (ч.ч. 2, 3 ст. 43 Закону).
За приписами ч. 4 ст. 43 Закону товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.
Протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою (ч. 5 ст. 43 Закону).
Колегія судів вказує, що з положень ч. 1 ст. 43 Закону вбачається обов`язок Товариства зберігати протоколи загальних зборів учасників товариства. 
Проте, положення вказаної норми не передбачають обов`язкового зберігання саме оригіналів цих документів, що відповідно не виключає можливості, за певних обставин, зберігати копії перелічених у ч. 1 ст. 43 Закону документів, пов`язаних з діяльністю товариства.
Крім того, учасники юридичної особи мають право брати участь в управлінні юридичною особою та одержувати інформацію про діяльність юридичної особи. При цьому, кожний учасник (його представник) має право доступу до документів, тим самим відбувається реалізація прав учасників товариства на управління товариством.
Поряд з цим, з приписів ч. 5 ст. 43 Закону випливає обов`язок виконавчого органу товариства на вимогу учасника надати останньому копії відповідних документів, визначених частиною першою статті 43 Закону, протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства.
З огляду на наведене колегією суддів зазначається, що в своєму листі від 08.08.2024 № 16 (а.с. 34 т. 1) Товариство звернулося до свого учасника ОСОБА_5 лише з пропозицією передати на зберігання ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17.02.2022 № 17/02/22 протягом 10 днів з дати отримання цього листа.
На це, як вважає судова колегія, правильно звернув увагу й суд першої інстанції.
Водночас, з листа не вбачається обставин звернення до Товариства його учасника/ів у питаннях отримання копії спірного протоколу, яка в подальшому має видаватися виконавчим органом Товариства.  
В наведеному судова колегія також акцентує, що за ст. 6 Закону учасник зобов`язаний, зокрема, виконувати рішення загальних зборів учасників товариства.
Втім, у матеріалах справи відсутнє рішення загальних зборів учасників Товариства в питаннях обов`язку ОСОБА_5 , як учасника товариства, передати на зберігання ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оригінал спірного протоколу.
З цих підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними з боку позивача, в силу ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними та допустимими доказами порушення відповідачем приписів ст. 43 Закону в контексті питання неможливості виконання Товариством свого обов`язку перед учасниками ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з видачі копії спірного протоколу за обставин прямого перешкоджання ОСОБА_5 , як учасником товариства, у виконанні                     ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " передбаченого законодавством зобов`язання.  
Відповідно до  статті 55 Конституції України  права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 
Під порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. 
У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.
За таких обставин, суд зазначає, що саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. 
Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. 
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 по справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 по справі №910/11511/18.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У п. 50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява № 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands», п. 31, Series A, № 274).
За наведених обставин, беручи до уваги зазначені вище у цій постанові докази в їх сукупності, з огляду на характер спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивач не обґрунтував та не довів порушення його реальних прав відповідачем. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову через його недоведеність та необґрунтованість. 
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3  статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1  статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору. 
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).
Частиною 5  статті 236 ГПК України  визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі № 910/13021/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів  статті 277 ГПК України  не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційній скарзі доводів у цілому. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на  апелянта (ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, ІНФОРМАЦІЯ_7 , -

                                                  УХВАЛИВ: 

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі № 910/13021/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.01.2025 у справі                   № 910/13021/24 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". 
4. Справу № 910/13021/24 повернути до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 12.12.2025 (з урахуванням часу перебування судді ОСОБА_1 у відпустці та тимчасовій непрацездатності).   

Головуючий суддя                                                             ОСОБА_1 

Судді                                                                                 ОСОБА_2 

                                                                                 ОСОБА_3