З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2800/25
Номер провадження 2/348/238/26

04 лютого 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді      О.Ю.Максименко 
за участю секретаря судових засідань   О.Р.Боєчко
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, 
У с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулося до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 132836 від 30.12.2019.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.12.2019 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи договір позики № 132836 в електронній формі, згідно умов якого позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25249,50 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за позикою; 20249,50 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики № 132836 від 30.12.2019 в розмірі 25249,50 грн, а також стягнути понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач та представник відповідача в судові засідання 14.01.2026 та 04.02.2026 не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належно шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є належно повідомленими про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надали. 
Відповідач надала суду клопотання, в якому просила зменшити розмір нарахованих процентів, пені та штрафних санкцій.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 18.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
04.02.2026 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 30.12.2019 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 132836 (а.с.6-10).
За договором позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, процента та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України – гривні, в сумі та строк: 
Сума позики становить 5000,00грн (п. 1.1.1), проценти 0,01% в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1), комісія 1,5% в день від початкового розміру позики (1.1.2.2). Нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п. 1.1.3 та 1.1.4). Строк повернення позики 28.01.2020 (п. 1.1.5). Строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором (п. 2.1.).
Позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в п. 1.1.5 Договору повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього (п. 3.4.1).
У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення (п. 5.3).
У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості (п.5.4.).
Згідно Графіку платежів до Договору позики №132836 від 30.12.2019 сума позики 5000,00 грн; проценти за користування позикою 14,05 грн; комісійна винагорода 2175 грн; пеня 0 грн; термін платежу: 28.01.2020; заборгованість за договором позики 7189,50 грн.
Договір позики та графік платежів підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 30s077sv.
Як вбачається з паспорту позики, тип кредиту: позика; сума/ліміт кредиту: 5000,00 грн; строк кредитування: до 28.01.2020; мета отримання кредиту: на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту: перерахування на верификовану банківську картку позичальника в строк не більше 3-х днів з моменту укладення договору позики; процентна ставка: 0,01% у день від залишку позики (3,65% річних), 1,50% у день від початкової суми позики (547,50% річних), тип процентної ставки: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: сума позики 5000,00грн, проценти за користування позикою 14,50 грн, комісійна винагорода за користування позикою 2175,00 грн, термін платежу 28.01.2020, заборгованість за договором позики 7189,50 грн, реальна річна процентна ставка 551,15 відсотків річних. Порядок повернення кредиту: одноразово 7189,50 грн до 28.01.2020. Паспорт позики містить підпис споживача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-13).
Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», у результаті платіжної операції ініційованої ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): платник коштів: ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (код ЄДРПОУ 41229318); отримувач коштів: ОСОБА_1 ; номер транзакції в системі: 1172635101; номер операції: 186817240; дата проведення платежу: 30.12.2019; сума платежу 5000; валюта платежу: гривня UAH; платіжний засіб (метод): карта; банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK; номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_1 (а.с.22).
Жодних доказів на спростування наведеної обставини відповідачем не надано. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 132836 від 30.12.2019, укладеним з ОСОБА_1 , заборгованість станом на 26.05.2020 складає 25446,07 грн. Нарахування за позикою зупиняються на 121-й день прострочення у відповідності до вимог облікової політики ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ». Відповідач погашення кредиту не здійснювала (а.с.14-18).
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Вказаним Договором позики позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти та комісію.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
ОСОБА_1 усунулася від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за позикою, відсотками та комісією.
Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Тому суд погоджується з вимогою про стягнення заборгованості за договором станом на 28.01.2020 в розмірі 7189,50 грн, з яких: позика 5000,00 грн; проценти за користування позикою 14,05 грн; комісійна винагорода за користування позикою 2175 грн.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та комісією на суму 18060,00 грн суд зазначає наступне.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.07. 2018 у справі № 310/11534/13-ц.
Відповідно до умов Договору позики № 132836 від 30.12.2019, строк повернення позики (термін платежу): 28.01.2020, плата за користування позикою складається з процентів у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики та комісії у розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики.
Згідно п. 3.2.3 Договору позики позичальник має право продовжити строк договору (не більше 3 разів поспіль).
Жодної додаткової угоди до договору позики сторони не укладали.
Таким чином, суд враховує, що відсотки за користування кредитом нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Нарахування та стягнення процентів та комісійної винагороди за користування позикою поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України.
Оскільки, за вказаними умовами договору позики сторони погодили строк повернення позики 28 січня 2020 року, тому після зазначеної дати позивач не мав права нараховувати проценти та комісійну винагороду за користування позикою.
Отже, в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 689,83 грн - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 5000 грн, суд зауважує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025, укладеного між адвокатом Рудзеєм Ю.В. та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», акт № 132836 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 на суму 5000 грн (правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта 1000 грн, складання позовної заяви 3000 грн, формування додатків до позовної заяви 1000 грн) (а.с.19, 24).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір до 3000 грн.
Отже, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 854,10 грн.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», ст. 6, 15, 16, 205, 207, 526, 527, 530, 536, 598-601,604-609, 610-612, 615, 625, 626, 627, 628, 629, 631, 638, 1046, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 89, 128, 134, 137, 141, 247, 259, 263-265, 272-273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (вул. В`ячеслава Липинського, 10/1 м. Київ, код ЄДРПОУ 41229318) заборгованість за договором позики № 132836 від 30.12.2019 в розмірі 7189,50 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за сумою позики; 14,50 грн – заборгованість по відсоткам, 2175 грн – заборгованість за комісійною винагородою за користування позикою, а також понесені судові витрати: 689,83 грн в рахунок сплаченого судового збору та 854,10 грн в рахунок понесених витрат на правничу допомогу, а всього 8733 ( вісім тисяч сімсот тридцять три) грн 43 коп..
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ», код ЄДРПОУ 41229318, місцезнаходження юридичної особи: вул. В`ячеслава Липинського, 10/1 м. Київ.
Представник позивача: Рудзей Юрій Володимирович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001139 від 25.11.2019, адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Представник відповідача: Римарук Юрій Ігорович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 632 від 08.02.2008, адреса: вул. Софрона Мудрого буд. 16 м. Івано-Франківськ.

Суддя Надвірнянського районного суду 
Івано-Франківської області      О.Ю. Максименко