КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Ярмоленка А.М., та представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1  притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 09 червня 2025 року о 19 год. 07 хв. по вул. Північна, 2 в с. Калинівка Броварського району Київської області, керуючи транспортним засобом «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, під час виїзду з житлової зони, дворів, не надав дорогу автомобілю «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. п. 2.3б, 10.2 Правил дорожнього руху.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення. 

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що судом першої інстанції розглянуто справу та винесено оскаржувану постанову без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх без винятку наявних у справі матеріалів (доказів), а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з огляду на наступні обставини. 

У ході розгляду справи по суті у апелянта виникла крайня необхідність залучити у справі спеціаліста (судового експерта) для проведення автотехнічного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, тому судовому експерту було поставлено ряд запитань. За результатами експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди був підготовлений висновок судового експерта №191/25 від 12.08.2025 року, з якого вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки AUDI А6, номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , повинен був діяти згідно з технічним вимогам пункту 10.2. ПДР та у його діях вбачається невідповідність технічним вимогам пункту 10.2. ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля марки Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , повинна була діяти згідно з технічним вимогам пункту 12.3. ПДР та у її діях вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3. ПДР. У причинному зв`язку з виникненням даної ДТП перебувають дії водія автомобіля марки Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , які не відповідали технічним вимогам пункту 12.3 ПДР. Вказаний висновок підтримав у судовому засіданні в суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_3 .

Тобто, у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки Hyundai Sonata ОСОБА_2 , мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ОСОБА_1 , шляхом застосування екстреного гальмування або об`їзду нерухомого автомобіля, а тому вона протиправно вчинила необережні дії і допустила зіткнення з нерухомим автомобілем ОСОБА_1 , адже він не мав жодної можливості уникнути зіткнення, оскільки його автомобіль знаходився у нерухомому стані.

Також у судовому засіданні в суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_4 , яка вказала, що в момент зіткнення транспортних засобів автомобіль марки AUDI А6, у якому вона перебувала, знаходився в нерухомому стані, оскільки водій ОСОБА_1 виїжджаючи з дворової території на головну дорогу, зупинився щоб пропустити автомобіль Hyundai Sonata, який рухався прямо по головній дорозі. ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом свого нерухомого автомобіля подавав водію автомобіля Hyundai Sonata звукові сигнали та кричав з метою привернути до свого автомобіля увагу, однак не зменшуючи швидкості та не змінюючи траєкторії руху водій автомобіля Hyundai Sonata, допустила зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . Аналогічні за змістом свідчення також надав свідок ОСОБА_5 .

У ході розгляду справи по суті судом були встановлені фактичні дані щодо водія автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_2 , дії якої згідно пунктів 4, 5 висновку експерта не відповідали технічним вимогам пункту 12.3. ПДР та перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Однак, суд першої інстанції без надання правової оцінки пунктам 4, 5 висновку експерта мабуть помилково застосовував недопустимий принцип вибірковості та однобокості при постановленні судового рішення, оскільки прийняв до уваги лише пункт 2 висновку експерта у частині невідповідності технічним вимогам пункту 10.2. ПДР лише з боку ОСОБА_1 , але при цьому без будь-якого обґрунтування не надав належної правової оцінки відомостям, які містилися у пунктах 4, 5 висновку експерта у частині невідповідності технічним вимогам пункту 12.3. ПДР з боку водія автомобіля марки Hyundai Sonata.

Суд першої інстанції розглядаючи справу за інкримінованим ОСОБА_1 правопорушенням, належним чином не мотивував свої висновки щодо його винуватості, в основу оскаржуваної постанови навів лише окремі відомості, які вибірково бралися із загального контексту окремих письмових доказів (висновку експерта). 

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції надав невірну правову оцінку його діям, розглянув справу необ`єктивно та поверхнево, допустивши ряд припущень, у частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУПАП.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_1 - адвоката Ярмоленка А.М., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка О.М., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, а також їх пояснення та відповіді на запитання суду, частково передослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 10.2 Правил дорожнього руху, передбачено: «виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються про ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає».

Згідно з п. 2.3.Б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Так, незважаючи на доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Зокрема, обставини даної ДТП підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 356895 від 09.06.2025 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд акцентує увагу, що схема місця дорожньо-транспортної пригоди, підписана обома водіями, зокрема і ОСОБА_1 без зауважень, розташування автомобілів після зіткнення, локалізація та характер механічних ушкоджень обох транспортних засобів, узгоджуються з матеріалами справи.

Ставити під сумнів докази наявні в матеріалах справи у апеляційної інстанції немає підстав.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП є правильною і доводи апеляційної скарги не спростовують даних обставин вчинення ДТП.

Щодо наявного в матеріалах справи висновку експертного дослідження №191/25, то суд апеляційної інстанції зазначає, що він зроблений за заявою ОСОБА_1 в поза процесуальний спосіб, тому як доказ по даній справі, який досліджений в судовому засіданні, не може бути прийнятий судом до уваги виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 273 КУпАП, експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, … .Таким чином, суд визнає даний висновок №191/25 недопустимим доказом тобто таким, що отриманий в порядку не передбаченому КУпАП.

Разом з тим, постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Згідно ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення має бути накладене не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Пункт 7 частини 1 статті 247 КУпАП не містить положень про необхідність встановлення вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до висновку Вищого адміністративного суду України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності», у разі закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не встановлюється.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається, в тому числі з нереабілітуючих підстав як в даному випадку. 

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , однак приходить висновку про зміну резолютивної частини постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року враховуючи те, що це не погіршує становище ОСОБА_1 . 

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Змінити постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП - виключивши з резолютивної частини постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року перше речення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В іншій частині постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 361/6743/25
Апеляційне провадження № 33/824/5446/2025
Категорія: ст. 124 КУпАП
Суддя у першій інстанції - Василенко Т.К.
Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.