ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/262/20                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2025 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Василенка Я.М., 
                                                                                                    Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди,

  У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.11.2019 №10-9245/15-19сг «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;
- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області кошти на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням в розмірі грошової оцінки земельної ділянки, яка була сформована за кадастровим номером 3221280801:01:080:0294.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач протиправно відмовив у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з підстав того, що бажана до відведення у власність земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Богданівка Броварського району Київської області та належить до земель комунальної власності, оскільки на її думку бажана земельна ділянка не входить у межі населеного пункту с. Богданівка Броварського району Київської області.
На підставі Акту приймання-передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва від 07.01.2025, згідно супровідного листа КОАС від 07.01.2025 №01-19/93/25 до Черкаського окружного адміністративного суду передано 244 судові справи, у тому числі адміністративну справу №П/320/2621/20.
Дана адміністративна справа передана шляхом автоматизованого розподілу судді Кульчицькому С.О., відповідно ухвалою судді від 20.01.2025 прийнято справу до свого провадження.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного від 23 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження.
15.10.2025, під № 27998 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч.  1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області в порядку  статті 118 Земельного кодексу України  з клопотанням від 07.12.2015, в якому просила надати (виділити) земельні ділянки, що знаходяться в адміністративних межах Богданівської сільської ради та межують з садівничим товариством «Заліське»: 1) для ведення особистого селянського господарства розміром до 2,0 га; 2) для ведення садівництва розміром 0,12 га; 3) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром до 0,25 га; 4) для індивідуального дачного будівництва до 0,10 га; 5) для будівництва індивідуального гаражу до 0,01 га.
До клопотання позивачем додано копію паспорту та ідентифікаційного коду, схему розташування бажаної земельної ділянки.
27.03.2016 позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із скаргою щодо ненадання відповіді на її клопотання від 07.12.2015.
Листом від 18.04.2016 № Т-9586/0-5205/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило ОСОБА_1 , що клопотання від 07.12.2015 зареєстроване за № Т-4706/0/41-15 від 15.12.2015 та за результатами його розгляду надана відповідь листом від 12.01.2016 за № Т-4706/0/334-16. До листа додано копію відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.01.2016 №Т-4706/0/334-16.
Як вбачається із вказаного листа від 12.01.2016 за № Т-4706/0/334-16, Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що з доданих графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки на місцевості, у зв`язку з чим розгляд питання стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва буде можливий після надання відповідних графічних матеріалів та зазначення більш уточнених даних про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема: найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовної відстані від нього, напрямку та інші орієнтири, адресу і місце розташування земельної ділянки. Крім того, відповідач зазначив, що при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області має подаватися повний пакет документів на кожну бажану до відведення земельну ділянку окремо.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №826//14746/16, залишеного без змін постановою суду апеляційної інстанції, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 07.12.2015 та прийняти рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
На виконання вимог вищезазначеного рішення Окружного адміністративного суду              м. Києва від 08.08.2018 у справі №826/14746/16, відповідачем розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 07.12.2015 та прийнято рішення від 27.11.2019 №10-9245/15-19сг «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», з підстав того, що бажана земельна ділянка входить у межі населеного пункту с. Богданівка Броварського району Київської області.
Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у  силу норм діючого ЗК України, бажана земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 , відноситься до земель комунальної власності с.Богданівка Великодимерської селищної територіальної громади, отже, ГУ Держгеокадастру у Київській обалсті на теперішній час, не наділений повноваженнями щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Як зазначив суд, в силу Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» вирішення питання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні, віднесено до виключної компетенції виконавчих органів міської ради, куди має право на звернення позивач із відповідною заявою.
У той же час, оскільки відповідач наразі не наділений повноваженнями щодо передачі у власність зазначеної позивачем земельної ділянки, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Київській області.
Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у сумі 2376000 грн, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими  ст. 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважав заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а судові витрати не підлягають розподілу.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки: 
-          судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, які призвеои до неправильного вирішення справи;
-          суд не зазначив в рішенні доказів на підставі яких встановлено, що земельна ділянка, щодо якої позивачка подала клопотання від 07 грудня 2015 року знаходиться саме в тих межах села Богданівка, щодо яких відповідачем був поданий витяг від 10 жовтня 2019 року, висновок, що ця земельна ділянка перебуває в межах села Богданівка не відповідає обставинам справи;
-          суд не застосував норми матеріального права: ст. 56 Конституції України, ст. 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (надалі - ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
За приписами частин першої-третьої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в).
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У відповідності до частини четвертої статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Аналіз частини сьомої статті 118 Земельного кодексу, свідчить про те, що відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. При цьому, Земельним кодексом України  передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області в порядку статті 118 Земельного кодексу України з клопотанням від 07.12.2015, в якому просила надати (виділити) земельні ділянки, що знаходяться в адміністративних межах Богданівської сільської ради та межують з садівничим товариством «Заліське»: 1) для ведення особистого селянського господарства розміром до 2,0 га; 2) для ведення садівництва розміром 0,12 га; 3) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром до 0,25 га; 4) для індивідуального дачного будівництва до 0,10 га; 5) для будівництва індивідуального гаражу до 0,01 га.
На виконання вимог рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №826//14746/16 відповідачем розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 07.12.2015 та прийнято рішення від 27.11.2019 №10-9245/15-19сг «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», з підстав того, що бажана земельна ділянка входить у межі населеного пункту с. Богданівка Броварського району Київської області.
Щодо доводів апелянта про те, що суд не зазначив в рішенні доказів на підставі яких встановлено, що земельна ділянка, щодо якої позивачка подала клопотання від 07 грудня 2015 року знаходиться саме в тих межах села Богданівка, щодо яких відповідачем був поданий витяг від 10 жовтня 2019 року, висновок, що ця земельна ділянка перебуває в межах села Богданівка не відповідає обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у матеріалах справи наявний витяг з Державного земельного кадастру про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць станом на 10.10.2019 із додатками, за заявою Богданівської сільської ради Броварського району Київської області до державного земельного кадастру внесено відомості про межі адміністративно-територіальної одиниці с. Богданівка, що свідчить про те, що бажана земельна ділянка входить у межі населеного пункту с. Богданівка Броварського району Київської області.
Розділ 10 Перехідних положень ЗК України доповнений пунктом 24, який передбачає, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Таким чином, на переконання колегії суддів, у силу норм ЗК України, бажана земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 , відноситься до земель комунальної власності с. Богданівка Великодимерської селищної територіальної громади, отже, ГУ Держгеокадастру у Київській обалсті на даний час, не наділений повноваженнями щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Пунктом 34 частини першої  статті 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування»,  передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до  закону  питань регулювання земельних відносин.
Частинами першою та другою  статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,  визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Отже, в силу норм Закону України «Про місцеве самоврядування»,  вирішення питання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні, віднесено до виключної компетенції виконавчих органів міської ради, куди має право на звернення позивач із відповідною заявою. У той же час, оскільки відповідач наразі не наділений повноваженнями щодо передачі у власність зазначеної позивачем земельної ділянки, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Київській області.
Щодо доводів апелянта про те, що суд не застосував норми матеріального права:                 ст. 56 Конституції України, ст. 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки позивачем не було доведено, що оскаржуваним наказом відповідача їй заподіяно моральну шкоду, а саме не надано належних доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими обставинами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправністю рішення відповідача та заподіянням їй шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, а також враховуючи факт відмови у задвоволенні позову в частині скасування наказу відповідача від 27.11.2019 №10-9245/15-19сг «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»
Як наслідок,    відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь апелянта моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами  статті 316 КАС України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                             Я.М. Василенко

                                                                                                          В.В. Кузьменко