ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 січня 2026 року справа №360/740/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Чернявська Т.І.), складеного в повному обсязі 20 червня 2025 року, у справі № 360/740/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи: з 3 листопада 1987 року по 17 березня 2000 року, з 8 жовтня 2003 року по 14 квітня 2004 року, з 29 травня 2004 року по 31 грудня 2005 року;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 25 березня 2025 року номер справи 123750004161;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 3 листопада 1987 року по 17 березня 2000 року, з 8 жовтня 2003 року по 14 квітня 2004 року, з 29 травня 2004 року по 31 грудня 2005 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 березня 2025 року про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 березня 2025 року № 123750004161 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 за її заявою від 18 березня 2025 року, поданою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24 лютого 2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 3 листопада 1987 року по 15 липня 1988 року та з 18 листопада 1993 року по 31 грудня 1998 року диспетчером автогаража у колгоспі «Більшовик», який перейменований / реорганізований у Кооперативне господарство «Більшовик». 
Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. 
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 360/740/25, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що управлінням прийнято обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у позивача відсутній підтверджений страховий стаж.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 18 березня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 березня 2025 року № 123750004161 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за наданими документами страховий стаж позивача складає 31 рік 4 місяці 26 днів. До загального страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі «Большевик» з 3 листопада 1987 року по 17 березня 2000 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 19 липня 1983 року, оскільки відсутня довідка про кількість фактично відпрацьованих днів і встановлений річний мінімум у колгоспі, а також довідка про перейменування/реорганізацію колгоспу. Дані про відпрацьовані вихододні у колгоспі в розділі «сведения о поощрениях», що внесені до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19 липня 1983 року (стор. 32-33), не прийнято до уваги, оскільки записи оформлені неналежним чином – вони внесені з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110. До загального страхового стажу зараховано періоди роботи згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу по ЄДРПОУ 03739295 (Кооперативне господарство «Більшовик»). Для зарахування періоду роботи у колгоспі необхідно надати уточнюючі довідки. 
Також у рішенні зазначено, що відповідно до Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 1 червня 1998 року № 794 та від 8 червня 1998 року № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років та за періоди роботи з 1 липня 2000 року обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 Постанови № 794). Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від з 1 січня 2004 року набуло чинності поняття «страховий стаж», тобто згідно з цим законом з 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду України, та у розмірах пропорційно сплаченим внескам. До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 8 жовтня 2003 року по 14 квітня 2004 року, зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 19 липня 1983 року, оскільки за вказаний період відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України у даних індивідуальних відомостей про застраховану особу. Для зарахування періоду з 8 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року необхідно надати уточнюючу довідку.
Отже, у межах спірних правовідносин до страхового стажу позивача не зараховано період роботу у колгоспі «Більшовик» з 3 листопада 1987 року по 15 липня 1988 року, з 18 листопада 1993 року по 31 грудня 1998 року, з 21 січня 2000 року по 31 січня 2000 року та з 21 лютого 2000 року по 29 лютого 2000 року на посаді диспетчера автогаража та період роботи у Преображенській сільській раді Сватівського району Луганської області з 8 жовтня 2003 року по 14 квітня 2004 року на посаді інженера-землевпорядника та з 29 травня 2004 року по 31 грудня 2005 року на посаді землевпорядника.
Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування стажу за спірними періодами має бути відновленим із зобов`язанням призначити пенсію позивачу
Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Законом № 1058 визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.
Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Трудова книжка є основним документом для підтвердження трудової діяльності, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження стажу коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці.
Відповідно до записів у трудовій книжці від 19 липня 1983 року (дата заповнення) серії НОМЕР_2 у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 працювала:
з 3 листопада 1987 року по 17 березня 2000 у колгоспі «Більшовик» на посаді диспетчера автогаража;
з 8 жовтня 2003 року по 14 квітня 2004 року та з 29 травня 2004 року по 5 листопада 2010 року у Преображенській сільській раді Сватівського району Луганської області на посаді інженера-землевпорядника та землевпорядника.
Згідно з розрахунком стажу позивача за формою РС-право станом на 18 березня 2025 року відповідачем до загального страхового стажу позивача зараховано такі періоди:
з 1 вересня 1982 року по 18 липня 1983 року (0 років 10 місяців 18 днів) період навчання у вищих/середніх навчальних закладах;
з 19 липня 1983 року по 24 вересня 1986 року (3 роки 2 місяці 6 днів);
з 11 жовтня 1986 року по 21 жовтня 1987 року (1 рік 00 місяців 11 днів);
з 16 липня 1988 року по 17 листопада 1993 року (5 років 4 місяці 2 дні) період догляду за дитиною до 3 років;
з 1 січня 1999 року по 20 січня 2000 року (1 рік 0 місяців 20 днів);
з 1 лютого 2000 року по 20 лютого 2000 року (0 років 0 місяців 20 днів);
з 1 березня 2000 року по 20 березня 2000 року (0 років 0 місяців 20 днів);
з 21 березня 2000 року по 10 жовтня 2000 року (0 років 6 місяців 20 днів); 
з 14 березня 2001 року по 7 лютого 2002 року (0 років 10 місяців 24 дні) період отримання допомоги по безробіттю;
з 26 вересня 2002 року по 4 листопада 2002 року (0 років 1 місяць 9 днів);
з 12 листопада 2002 року по 7 жовтня 2003 року (0 років 10 місяців 26 днів) період отримання допомоги по безробіттю;
з 29 квітня 2004 року по 28 травня 2004 року (0 років 1 місяць 0 днів) період отримання допомоги по безробіттю;
з 1 червня 2004 року по 4 червня 2004 року (0 років 0 місяців 11 днів);
з 27 вересня 2004 року по 31 грудня 2004 року (0 років 3 місяці 6 днів);
з 1 січня 2006 року по 30 листопада 2010 року (4 роки 8 місяців 7 днів);
з 16 грудня 2010 року по 11 вересня 2011 року (0 років 8 місяців 27 днів), період отримання допомоги по безробіттю;
з 1 жовтня 2012 року по 30 листопада 2012 року (0 років 1 місяць 25 днів);
з 1 липня 2013 року по 27 листопада 2020 року (7 років 4 місяці 14 днів);
з 10 грудня 2020 року по 30 червня 2022 року (1 рік 7 місяців 0 днів);
з 4 жовтня 2022 року по 28 лютого 2025 року (2 роки 5 місяців 00 днів);
всього зарахований відповідачем страховий стаж позивача становить 31 рік 4 місяці 26 днів.
З урахуванням зарахованого відповідачем страхового стажу:
спірний період роботи позивача у колгоспі «Більшовик», який не зараховано відповідачем до страхового стажу, становить з 3 листопада 1987 року по 15 липня 1988 року (0 років 8 місяців 13 днів), з 18 листопада 1993 року по 31 грудня 1998 року (5 років 1 місяць 14 днів), з 21 січня 2000 року по 31 січня 2000 року (0 років 0 місяців 11 днів) та з 21 лютого 2000 року по 29 лютого 2000 року (0 років 0 місяців 9 днів);
спірний період роботи позивача у Преображенській сільській раді Сватівського району Луганської області, який не зараховано відповідачем до страхового стажу, становить з 8 жовтня 2003 року по 14 квітня 2004 року (0 років 6 місяців 7 днів) та з 29 травня 2004 року по 31 грудня 2005 року (1 рік 7 місяців 3 дні). 
Періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 16 липня 1988 року по 17 листопада 1993 року; періоди роботи у Кооперативному господарстві «Більшовик» (назва після реорганізації колгоспу «Більшовик») з 1 січня 1999 року по 20 січня 2000 року, з 1 лютого 2000 року по 20 лютого 2000 року та з 1 березня 2000 року по 20 березня 2000 року зараховані до страхового стажу, а тому з розрахунку спірного страхового стажу виключаються.
Отже, разом незарахований спірний стаж становить 7 років 11 місяців 27 днів.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637 в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
Абзац перший пункту 3 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Страховий стаж, набутий до 1 січня 2004 року, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком № 637, а страховий стаж, набутий після 1 січня 2004 року, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
20 червня 1974 року постановою Держкомпраці СРСР № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі – Інструкція № 162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 Інструкції № 162). 
Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1983 р.) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів. 
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. 
Абзацом першим пункту 2.10. Інструкції № 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка. 
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції № 162).
Відповідно до абзацу першого пункту 4.1. Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.
З трудової книжки від 19 липня 1983 року (дата заповнення) серії НОМЕР_2 слідує, що: 
3 листопада 1987 року позивач прийнята в члени колгоспу «Більшовик» на посаду диспетчера автогаража на підставі протоколу правління від 9 листопада 1987 року № 10 (запис № 9); 
17 березня 2000 року позивач звільнена з колгоспу «Більшовик» відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням відповідно до протоколу від 17 березня 2000 року № 2 (запис № 10).
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) від 18 березня 2025 року у період з 1 січня 1999 року по 20 березня 2000 року підприємством, яке звітувало за позивача, є Кооперативне господарство «Більшовик» (ідентифікаційний код 03739295), тоді як відповідно до записів у трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо реорганізації / перейменування колгоспу «Більшовик». 
Також у трудовій книжці від 19 липня 1983 року (дата заповнення) серії НОМЕР_2 наявні такі записи щодо трудової участі позивача у громадському господарстві (сторінки 32-33):
1987 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 48, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 48, заробітна плата - 164, підстава внесення відомостей – відомості відсутні;
1988 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 226, заробітна плата – 792,60, причина невиконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – перебування у декретній відпустці, підстава внесення відомостей – відомості відсутні;
1989 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 128, заробітна плата – 454, причина невиконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – перебування у декретній відпустці, підстава внесення відомостей – відомості відсутні;
1990 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 225, заробітна плата – 2580,71, причина невиконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – перебування у декретній відпустці, підстава внесення відомостей – відомості відсутні;
1991 рік: відомості відсутні;
1992 рік: відомості відсутні;
1993 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 121, заробітна плата - 778142, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1994 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 326, заробітна плата - 10388000, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1995 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 317, заробітна плата - 73321000, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1996 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 306, заробітна плата – 1175,21, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1997 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 318, заробітна плата – 1418,90, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1998 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 305, заробітна плата – 1667,11, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1999 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 299, заробітна плата - 1626, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
2000 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 49, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 49, заробітна плата - 144, підстава внесення відомостей – особовий рахунок.
Тобто, у трудовій книжці, виданій на ім`я позивача, наявна інформація щодо виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві. Разом з цим, такі записі дійсно не є повними.
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціальна уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).
Окрім того, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. 
Відповідачем же при обрахунку страхового стажу позивача не враховано час роботи в колгоспі за фактичною тривалістю.
Зазначене дає підстави встановити, що позивач з 3 листопада 1987 року по 17 березня 2000 року працювала у колгоспі «Більшовик», який в подальшому перейменований / реорганізований у Кооперативне господарство «Більшовик», диспетчером автогаража (спірний страховий стаж на зазначеному підприємстві становить з 3 листопада 1987 року по 15 липня 1988 року та з 18 листопада 1993 року по 31 грудня 1998 року), у зв`язку з чим відповідач протиправно не зарахував зазначений періоди роботи до страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії.
Разом незарахований страховий стаж за періоди роботи у колгоспі Більшовик», який в подальшому перейменований / реорганізований у Кооперативне господарство «Більшовик», з 3 листопада 1987 року по 15 липня 1988 року та з 18 листопада 1993 року по 31 грудня 1998 року становить 5 років 9 місяців 27 днів.
Оскільки на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла віку 60 років 0 місяців 24 дні, на час досягнення пенсійного віку мала страховий стаж понад 32 роки (31 рік 4 місяці 26 днів (стаж, зарахований відповідачем) + 5 років 9 місяців 27 днів (стаж, протиправно не зарахований відповідачем)), відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV позивач має право на призначення пенсії за віком.
У зв`язку з цим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 березня 2025 року № 123750004161 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Зважаючи на те, що позивач на дату звернення через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою від 18 березня 2025 року про призначення пенсії за віком мала право на її призначення, призначення пенсії позивачу має бути здійснено відповідачем з 24 лютого 2025 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення позивачем визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV пенсійного віку).
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 березня 2025 року № 123750004161 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 за її заявою від 18 березня 2025 року, поданою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24 лютого 2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 3 листопада 1987 року по 15 липня 1988 року та з 18 листопада 1993 року по 31 грудня 1998 року диспетчером автогаража у колгоспі «Більшовик», який перейменований / реорганізований у Кооперативне господарство «Більшовик». 
Інші доводи апеляційної скарги є неприйнятними та повністю спростовуються висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 360/740/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар 
Е.Г. Казначеєв
І.В. Сіваченко