ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/11428/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Димарчук Т.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2024 №Ф-1767-0320 та рішення №0027723/03-20-24-06 від 18.09.2025.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 2005 року по 21.08.2025 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем. ГУ ДПС у Волинській області 14.02.2024 прийняло вимогу №Ф-1767-0320 про стягнення з позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 10185,12 грн, а 18.09.2025 рішення №0027723/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 24439,45 грн.
Із винесеними ГУ ДПС у Волинській області вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням позивач не погоджуються, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Зокрема, вказує, що в період з 14.07.2017 по 27.04.2018 позивач був працевлаштований в ТОВ «Імпорт транс сервіс», з 02.05.2018 по 19.04.2019 був працевлаштований в ТОВ «ВОГ Трейд», з 26.11.2019 по 14.06.2021 був працевлаштований у підприємця ОСОБА_2 , а з 15.06.2021 по даний час працевлаштований на посаді оператора заправних станцій у ТОВ «Пумба Оіл». Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці.
Позивач зазначив, що він хоч і був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак підприємницьку діяльність не здійснював, звітності не подавав та доходів не отримував, а 21.08.2025 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. 
Окрім того, в період роботи позивача з 14.07.2017 по 27.04.2018, з 02.05.2018 по 19.04.2019; з 26.11.2019 по 14.06.2021 та з 15.06.2021 по даний час саме роботодавці сплачували за нього єдиний внесок не менше мінімального розміру, визначеному законодавством, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форма ОК-5 та відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форма ОК-7.
Будучи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 25.01.2019 було встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 09.10.2024 встановлено ІІ групу інвалідності, а тому відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач з 2019 року звільнений від сплати єдиного внеску.
На думку позивача, фізична особа-підприємець, яка не здійснює підприємницької діяльності та не отримує від неї доходу за умови, що така особа є найманим працівником, не зобов`язана нараховувати та сплачували єдиний соціальний внесок.
Окрім того, зазначає, що п. 9-11.1 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COV1D-19): несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин. Отже штрафні санкції, прописані ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та пеня за порушення, вчинені у період з 01.03.2020 до 30.06.2023 не застосовуються.
З наведених підстав, позивач просив позов задовольнити. 
Ухвалою суду від 13.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову (а.с.55-58), мотивуючи тим, що з 19.04.2005 позивач був зареєстрований фізичною особою підприємцем та 21.08.2025 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. 
Зазначає, що з 01.01.2017 набули чинності зміни до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, які встановлюють обов`язок фізичних осіб-підприємців та самозайнятих осіб, які не одержують доходи, сплачувати мінімальний розмір єдиного внеску. Нарахування єдиного внеску здійснюється згідно облікових даних з інформаційної системи, тобто а автоматичному режимі. 
Згідно бази даних ІКС «Податковий блок» в ІКПП у СГД ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31.07.2019 обліковувалась заборгованість в сумі 10185,12 грн, яка виникла внаслідок щоквартальних автоматичних нарахувань, а саме: 09.02.2018 - за 2017 рік в сумі 8448,00 грн (сплата відсутня); 19.04.2018 - за І квартал 2018 року в сумі 819,06 грн (сплата відсутня); 19.07.2019 - за II квартал 2019 року в сумі 918.06 грн (сплата відсутня), всього на суму 10185,12 грн.
05.08.2025 позивачем здійснено сплату в сумі 10185,12 грн. Станом на 19.09.2025 згідно бази даних ІКС «Податковий блок» в ІКПП у СГД ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 обліковується переплата в сумі 918,06 грн.
18.09.2025 ГУ ДПС у Волинській області сформовано рішення №027723/03-20-24-06 за несвоєчасну сплату єдиного внеску: пеня за період з 10.02.2018 до 05.08.2025 у розмірі 22769,65 грн та штраф у розмірі 1669,80 грн, всього – 24439,45 грн.
Крім того, позивачем не було надано до податкових органів та до суду жодних доказів щодо сплати ЄСВ за будь який період як ним самим так і роботодавцем. Єдиним документом який може підтвердити сплату ЄСВ є довідка форми ОК-5 та форми ОК-7, отримана у відділенні пенсійного фонду та надана в ДПС.
З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позову.
У поданій до суду відповіді на відзив, позивач підтримав вимоги, заявлені у позовній заяві, просив позов задовольнити (а.с.66-68).
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2005 року та перебував на обліку як платник податків. 21.08.2025 внесено запис за №2001980060001002390 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12).
Згідно бази даних ІКС «Податковий блок» в ІКПП у СГД ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31.07.2019 обліковувалась заборгованість в сумі 10185,12 грн, яка виникла внаслідок щоквартальних автоматичних нарахувань, а саме: 
09.02.2018 - за 2017 рік в сумі 8448,00 грн; 
19.04.2018 - за І квартал 2018 року в сумі 819,06 грн; 
19.07.2019 - за II квартал 2019 року в сумі 918.06 грн (а.с.62-64).
ГУ ДПС у Волинській області 14.02.2024 відповідно до статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та даних інформаційної системи сформувало ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю вимогу №Ф-1767-0320 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2024 у розмірі 10185,12 грн (а.с.19).
05.08.2025 з позивача, в межах виконавчого провадження ВП №75714827, стягнуто кошти в сумі 10185,12 грн, на підставі чого ГУ ДПС у Волинській області 18.09.2025 сформовано рішення №027723/03-20-24-06 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 24439,45 грн, в тому числі: пеня за період з 10.02.2018 до 05.08.2025 у розмірі 22769,65 грн та штраф у розмірі 1669,80 грн. (а.с.20).
Крім того, як слідує із копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.08.1978, ОСОБА_1 в період з 02.01.2014 по 13.07.2017 працював в ТОВ “ВОГ Рітейл”, з 14.07.2017 по 27.04.2018 в ТОВ «Імпорт транс сервіс», з 02.05.2018 по 19.04.2019 в ТОВ «ВОГ Трейд», з 26.11.2019 по 14.06.2021 у підприємця ОСОБА_2 , а з 15.06.2021 по даний час працевлаштований у ТОВ «Пумба Оіл» (а.с.15-18).
Під час перебування у трудових відносинах, вищевказані роботодавці здійснювали нарахування та виплату позивачу заробітної плати та сплачували за позивача єдиний внесок у розмірі не менше мінімального, визначеного законодавством, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 12.06.2025 форма ОК-5 та відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 02.10.2025 форма ОК-7 (а.с.24-31).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 25.01.2019 встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 09.10.2024 встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії ААБ №184322 (а.с.38-39).
На звернення позивача 27.08.2025 про надання податкової вимоги та повернення безпідставно стягнутих коштів, ГУ ДПС у Волинській області листом від 12.09.2025 №17228/6/03-20-24-06-06 повідомило позивача, що станом на 31.07.2019 в ІКПП СГД ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість в сумі 10185,12 грн. З метою приведення ІКПП у відповідність, 31.07.2025 проведено зменшення щоквартальних нарахувань по коду платежу 71040000 на суму 918,06 грн, оскільки в ІКПП відображено автоматичні нарахування суми за період коли платник податків перебував на обліку з ознакою пенсіонера за віком. Заборгованість станом на 31.07.2025 становить 9267,06 грн. У зв`язку зі сплатою 05.08.2025 єдиного внеску на суму10185,12 грн, в інтегрованій картці обліковується переплата в сумі 918,06 грн. У листі зазначено, що питання щодо нарахування та сплати єдиного внеску особам, які проводять професійну діяльність, які є при цьому одночасно найманими працівниками, законодавчо врегульовано з 01.01.2021 (а.с.32-37).
Позивач, вважаючи податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 14.02.2024 №Ф-1767-0320 та рішення №0027723/03-20-24-06 від 18.09.2025 протиправними, звернувся до суду із даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимоги з єдиного внеску з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця, який протягом 2017-2021 років був найманим працівником, обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі при тому, що його роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір, а позивач фактично підприємницькою діяльністю не займався та доходу від неї не отримував.
Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (Закон №2464-VI). Відповідно до вимог частини першої статті 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
За приписами частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування – Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на податкові органи покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Як визначено частиною першою статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом першим частини четвертої цієї статті визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (Інструкція №449; наказ зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953; у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05. 2018 №469).
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
10.06.2016 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 “Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Порядок №422). 
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі органів ДФС.
З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників (далі – ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу пункт 1 розділу ІІ Порядку №422).
Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI). Мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом №2464-VI і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності або здійснення нарахувань контролюючим органом.
Перевіряючи доводи сторін стосовно безумовного обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок у спірний період, суд зазначає таке.
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI). 
Приписами пунктів 3, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення таким поняттям: застрахована особа – це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; страхувальники – це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом першим пункту 1, пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України “Про оплату праці”, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок – сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску – максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.
Як зазначено в абзаці третьому частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. 
Системний аналіз норм Закону №2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. 
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
На підставі наведеного можна зробити висновок, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. 
При цьому за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС у Волинській області, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які таку діяльність фактично не здійснюють, а одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та її роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11. 2019 у справі №160/3114/19 та надалі підтримана у постановах від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, від 03.04.2020 у справі №140/642/19. Відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Судом встановлено, що з 02.01.2014 по 13.07.2017 позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ “ВОГ Рітейл”, з 14.07.2017 по 27.04.2018 в ТОВ «Імпорт транс сервіс», з 02.05.2018 по 19.04.2019 зТОВ «ВОГ Трейд», що підтверджено записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 08.08.1978 (а.с.15-18) та індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 12.06.2025 форма ОК-5 та відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 02.10.2025 форма ОК-7 (а.с.24-31). Кількість днів трудових відносин, зазначених у Реєстрі, дає можливість зробити висновок, що позивач працював безперервно та на постійній основі як найманий працівник. Роботодавці ТОВ “ВОГ Рітейл”, ТОВ «Імпорт транс сервіс» та ТОВ «ВОГ Трейд» нараховували позивачу дохід (заробітну плату) у період 2017 - 2018 роки та здійснювали нарахування та сплату за позивача єдиного внеску.
Окрім того, з 25.01.2019 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 09.10.2024 ІІ групу інвалідності, а відтак у нього був відсутній обов`язок сплати єдиного внеску з 2019 року. 
Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю “працівник” – це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. 
Як видно із відомостей про застраховану особу (форма ОК-5 та форма ОК-7), роботодавці ТОВ “ВОГ Рітейл”, ТОВ «Імпорт транс сервіс» та ТОВ «ВОГ Трейд» упродовж 2017 – 2018 років сплачували за ОСОБА_1 як за найманого працівника єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем. 
Водночас, ГУ ДПС у Волинській області доказів щодо безпосереднього здійснення позивачем підприємницької діяльності у цей же період (у 2017 – 2018 роках), отримання інших доходів ніж від трудової діяльності як найманим працівником суду не надало. 
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена спірна вимога (2017-2018 роки), нараховували та сплачували роботодавці в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок сплати у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Згідно з частинами першою, другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків (справи “Серков проти України” (заява №39766/05), “Щокін проти України” (заяви №23759/03 та №37943/06).
З огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо сумісності заходів втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (серед багатьох інших рішення у справах “Спорронґ і Льоннрот проти Швеції” від 23 вересня 1982 року, “Джеймс та інші проти Сполученого Королівства” від 21 лютого 1986 року, “Щокін проти України” від 14 жовтня 2010, “Сєрков проти України” від 07 липня 2011 року, “Колишній король Греції та інші проти Греції” від 23 листопада 2000, “БулвесАД проти Болгарії” від 22 січня 2009 року, “Трегубенко проти України” від 02 листопада 2004 року, “East/West Alliance Limited” проти України” від 23 січня 2014 року) винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію “пропорційності”, адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем. В свою чергу, трактування відповідачем законодавства призвело до необхідності виплати додаткових коштів (зайвих витрат) позивачем із заробітної плати за умови відсутності доходу від відповідної підприємницької діяльності.
Враховуючи вищевикладене, суд на підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами, дійшов висновку, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2024 №Ф-1767-0320 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Волинській області від 18.09.2025 №027723/03-20-24-06 про накладення на позивача штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 24439,45 грн, суд зазначає, що, оскільки підставою для його винесення слугувала сплата позивачем заборгованості по єдиному соціальному внеску за податковою вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2024 №Ф-1767-0320, яка судом визнана протиправною та скасована, як наслідок у позивача був відсутній обов`язок сплати єдиного внеску, а відтак, у податкового органу були відсутні підстави для застосування до позивача штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 24439,45 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ДПС у Волинській області від 18.09.2025 №027723/03-20-24-06 про накладення на позивача штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 24439,45 грн також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
З урахуванням встановлених обставин, правових норм, що регулюють спірні правовідносини, висновків Верховного Суду у справах такої категорії, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення, задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 14.02.2024 №Ф-1767-0320 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 10185,12 грн.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 18.09.2025 №027723/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 24439,45 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ 44106679).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук