ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.01.2026	Справа № 910/12676/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/12676/25
за позовом Адвокатського об`єднання "ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ" 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Надія" 
про стягнення 6680,59 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське об`єднання "ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Надія" про стягнення 6680,59 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг за договором, укладеним у спрощений спосіб, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 5000,00 грн, за прострочення сплати якої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в розмірі 1257,71 грн та 3% річних - 422,88 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Як установлено судом, позивач і відповідач мають зареєстровані електронні кабінети у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі відповідно ухвала суду від 13.10.2025 про відкриття провадження у справі в електронному вигляді була доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується повідомленнями про доставку електронного листа, залученими до матеріалів справи.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З огляду на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України вважається, що сторони отримали 14.10.2025 ухвалу про відкриття провадження у справі від 13.10.2025.
29.10.2025 через підсистему «Електронний суд» на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 27.10.2025.
12.11.2025 через підсистему «Електронний суд» на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
Як убачається з матеріалів справи, на адресу суду від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Проте, зі змісту поданих позивачем відповіді на відзив та заперечень відповідача на відповідь на відзив убачається, що останній проти позову заперечує. 
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. 
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.12.2022 між Адвокатське об`єднання «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ» та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Надія" в спрощеному порядку було укладено Договір №72 про надання правничої допомоги. 
Вказаний договір у 2-х (двох) однакових примірниках було надано на підпис Голові правління ОСББ - Русакову Василю Васильовичу нарочно, але він не повернув один підписаний примірник договору на адресу позивача. 
Відповідно до домовленостей з відповідачем, останнього цікавило ведення Справи №910/9637/22 в Господарському суді міста Києва про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим адвокату Дегтярьовій Оксані Петрівні були передані всі необхідні документи: 1) копія позовної заяви за вих. 09-03/09/2022 від 16 вересня 2022 року; 2) копія ухвали Господарського суду міста Києва у праві №910/9637/22 від 05 жовтня 2022 року; 3) копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №443508299674 від 16 серпня 2022 року.
11.12.2022 адвокатом Адвокатського об`єднання «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ» Дегтярьовою О.П. було сформовано Ордер Серія ВІ №1116493 на надання правничої (правової) допомоги та складено заяву за вих. №01 про продовження процесуального строку по Справі №910/9637/22, які були надіслано до суду. 
3012.2022 адвокатом Дегтярьовою О.П. через підсистему «Електронний суд» було подано клопотання за вих. №02 про залишення позову по справі №910/9637/22 без розгляду та повернення судового збору ОСББ «Надія».
Після оформлення клопотання про залишення позову без розгляду, позивач виставив відповідачу для оплати рахунок на оплату №42 від 30 грудня 2022 року на загальну суму 5 000,00 грн. 
Згідно вказаного рахунку відповідач мав оплатити наступні послуги позивача: 1) за надання правничої допомоги: складення заяви про продовження процесуального строку по справі №910/9637/22 - 2 000,00 грн; 2) за надання правничої допомоги: складення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду по справі №910/9637/22 - 3 000,00 грн.
05.01.2023 позивач засобами поштового зв`язку з описом вкладення надіслав на адресу відповідача лист за вих.№ 09 від 28.12.2022, в якому повідомив відповідача про припинення з 31.12.2022 дії Договір №72 про надання правничої допомоги від 09.12.2022.
Крім того, 05.01.2023 позивач засобами поштового зв`язку з описом вкладення надіслав на адресу відповідача вимогу, в порядку ст. 530 ЦК України, за вих. № 02 від 03.01.2023, в якій просив оплатити надані згідно Договору №72 про надання правничої допомоги від 09.12.2022 послуги на суму 5000,00 грн. До вказаної вимоги позивачем були додані рахунок на оплату № 42 від 30.12.2022 та акт наданих послуг № 42 від 30.12.2022 для підписання.
Відповідач вказану вимогу та повідомлення про припинення дії договору отримав 05.01.2023, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, залученими до матеріалів справи. Проте, вимогу позивача про сплату коштів залишив без відповіді та задоволення. 
Отже, позивач вважає, що між Адвокатським об`єднанням «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Надія" виникли договірні правовідносини з надання послуг, укладеного у спрощений спосіб, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5000,00 грн, за прострочення сплати якої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні втрати за період з грудня 2022 року по серпень 2025 року в розмірі 1257,71 грн та 3% річних, нараховані за період з 16.12.2022 по 10.10.2025, у розмірі 422,88 грн.
Відповідач надав відзив на позовну заяву не подав, проте, зі змісту поданих позивачем відповіді на відзив та заперечень відповідача на відповідь на відзив убачається, що останній проти позову заперечує, посилаючись на відсутність укладеного між сторонами договору та досягнення згоди щодо вартості наданих послуг. 
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст.15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України, суд згідно ч.2 зазначеної статті Кодексу може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. 
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, істотними умовами договору є предмет, ціна та строк. Договір, в якому сторони не досягли згоди щодо таких умов не може вважатися укладеним.
Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Так, на підтвердження укладання договору про надання послуг у спрощеній формі та відповідно надання відповідачу послуг з правничої допомоги позивачем надано до суду: непідписаний сторонами примірник Договору №72 про надання правничої допомоги від 09.12.2022, ордер Серія ВІ №1116493 на надання правничої (правової) допомоги, сформований з посиланням на вказаний договір № 72 від 09.12.2022; рахунок на оплату №42 від 30 грудня 2022 року на загальну суму 5 000,00 грн; акт наданих послуг № 42 від 30.12.2022 на суму 5000,00 грн, підписаний тільки зі сторони позивача; лист за вих.№ 09 від 28.12.2022 з доказами надіслання, в якому повідомив відповідача про припинення з 31.12.2022 дії Договору №72 про надання правничої допомоги від 09.12.2022; вимогу, в порядку ст. 530 ЦК України, за вих. № 02 від 03.01.2023 про сплату заборгованості з доказами її направлення.
Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які листи, заяви або претензії, які були надіслані відповідачем на адресу Адвокатського об`єднання «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ», з яких можливо встановити, що відповідач погодив умови Договору №72 про надання правничої допомоги від 09.12.2022.
При цьому, суд звертає увагу, що правовідносини між сторонами регулюються не лише нормами цивільного законодавства, а й підпадають під регулювання спеціального нормативного акту - Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. 
Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
У статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі.
Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.
За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Отже, положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачено укладання договору про надання правничої допомоги на представництво інтересів в суді у спрощений спосіб, оскільки саме договором має визначатися обсяг повноважень адвоката, наданих йому клієнтом, а також розмір гонорару та порядок його сплати щодо наданих адвокатом послуг.
Крім того, згідно з п. 12.4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41, одним із реквізитів ордеру є, зокрема, посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.
Отже, передумовою оформлення ордеру на надання правової допомоги в обов`язковому порядку є наявність укладеного між адвокатом та клієнтом письмового договору, в якому мають бути визначені повноваження адвоката, а також погоджені інші умови, визначені спеціальним законом. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що адвокат Адвокатського об`єднання «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ» Дегтярьова О.П. за відсутності підписаного з відповідачем договору про надання правової допомоги на представництво інтересів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Надія" в Господарському суді міста Києва не мала права вчиняти будь-які дії з представництва останнього. 
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними засобами доказування виникнення у відповідача заборгованості в розмірі 5000,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Крім того, позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 422,88 грн та інфляційних втрат у розмірі 1257,71 грн, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. 
Однак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 5000,00 грн, відповідно вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами, які пов`язані з виникненням основного грошового зобов`язання.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Суд зазначає, що за приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України , в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.01.2026.

Суддя А.І. Привалов