ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 м. Дніпро Справа № 904/2393/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., 
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 у справі (суддя Рудь І.А.), повний текст ухвали складено 02.07.2025
за позовом фізичної особи-підприємця Семененко Сюзани Андріївни, м. Дніпро
до фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича, м. Дніпро
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юді-Груп", м. Дніпро
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи ОСОБА_1 , м. Дніпро
за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи ОСОБА_2 , м. Дніпро
про стягнення 4 909 113,89 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

19.06.2025, через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Чіп Ярослава Миколайовича до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про розподіл по справі судових витрат, в якій останній просить суд: стягнути із позивача на користь відповідача в порядку розподілу судових витрат судових збір за подачу апеляційної та касаційної скарги в загальному розмірі 241 950,90 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 134 032,00 грн, що надавалась відповідачу при розгляді даної справи та була фактично сплачена ним Адвокатському об`єднанню «Радник».
Додатковою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 заяву ФОП Калініна Станіслава Вікторовича про компенсацію витрат на правничу правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи та судового збору, внаслідок необґрунтованих дій позивача, задоволено частково. Стягнуто з ФОП Семененко Сюзани Андріївни на користь ФОП Калініна Станіслава Вікторовича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 84 032,00 грн покладено на відповідача. Відмовлено відповідачу в частині заявлених вимог щодо стягнення з позивача судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг, в загальній сумі 241 950,90 грн.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи.

Не погоджуючись з додатковою ухвалою, ФОП Калінін Станіслав Вікторович, оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржувану додаткову ухвалу в частині відмови відповідачу щодо стягнення з позивача судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг, в загальній сумі 241 950,90 грн та витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 84 032,00 грн; ухвалити нову постанову в скасованій частині, якою задовольнити вимоги відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат по справі у повному обсязі.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду та вирішуючи питання судових витрат, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, безпідставно відмовив у розподілі витрат на правничу допомогу та судового збору, понесених відповідачем у судах апеляційної й касаційної інстанцій, помилково вважаючи, що такі витрати мають розподілятися виключно відповідними судами. 
Апелянт зазначає, що за приписами статей 129– 130 ГПК України та з урахуванням правових висновків Верховного Суду (п. 50 постанови від 14.05.2024 по справі № 916/3278/21) саме суд першої інстанції у випадку залишення позову без розгляду після направлення справи на новий розгляд зобов`язаний здійснити розподіл усіх судових витрат, понесених сторонами у справі. 
Крім того, апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд без клопотання та без доведення неспівмірності з боку позивача з власної ініціативи необґрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу зі 134 032,00 грн до 50 000 грн, що суперечить принципам диспозитивності та змагальності і усталеній судовій практиці. 
У зв`язку з зазначеним апелянт наполягає на скасуванні додаткової ухвали в оскаржуваній частині та стягненні з позивача всіх понесених відповідачем судових витрат у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та його узагальнені доводи.

Іні учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

У серпні 2022 року до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ФОП Семененко Сюзани Андріївни до ФОП Калініна Станіслава Вікторовича про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 5 203 243,20 грн, при цьому судові витрати позивач просила покласти на відповідача. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2023 у справі № 904/2393/22 позов було задоволено повністю та стягнуто з ФОП Калініна С. В. на користь ФОП Семененко С. А. 5 203 243,20 грн, судовий збір у сумі 78 048,65 грн та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 12 332,40 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 апеляційну скаргу ФОП Калініна С.В. задоволено частково, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2023 у справі № 904/2393/22 змінено шляхом викладення його резолютивної частини в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича на користь фізичної особи-підприємця Семененко Сюзани Андріївни 4 909 113,89 грн, судовий збір у сумі 73 636,71 грн. та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 11 635,27 грн, про що видати наказ; у стягненні 294 129,31 грн відмовити», а також стягнуто з ФОП Семененко С. А. на користь ФОП Калініна С.В. судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 6 617,91 грн. 
Постановою Верховного Суду від 15.05.2024 касаційну скаргу ФОП Калініна Станіслава Вікторовича задоволено частково, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 904/2393/22 скасовано, а справу № 904/2393/22 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
13.06.2025 до початку розгляду справи по суті позивачем в системі «Електронний суд» сформовано та подано до суду заяву про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 позовну заяву ФОП Семененко Сюзани Андріївни до ФОП Калініна Станіслава Вікторовича про стягнення 4 909 113,89 грн – залишено без розгляду.
19.06.2025 у встановлений ч. 6 ст. 130 ГПК України строк в системі «Електронний суд» відповідачем було сформовано та подано до суду заяву про розподіл по справі судових витрат, а саме: 
- стягнути із позивача на користь відповідача в порядку розподілу судових витрат судових збір за подачу апеляційної та касаційної скарги в загальному розмірі 241 950, 90 грн;
- стягнути із позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 134 032,00 грн, що надавалась відповідачу при розгляді даної справи та була фактично сплачена ним Адвокатському об`єднанню «Радник».
До заяви додано копії квитанцій про сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг на загальну суму 241950,90 грн (а. с. 81 – 82 т 9).
В обґрунтування заяви про розподіл судових витрат відповідач зазначає, що залишення позову без розгляду стало наслідком необґрунтованих, непослідовних та недобросовісних дій позивача, які полягали у систематичній неявці позивача та його представника в судові засідання після повернення справи на новий розгляд, неодноразовому поданні заяв про відкладення розгляду справи без підтвердження поважності причин такої неявки, невиконанні вимог суду щодо подання відповіді на відзив з урахуванням правових висновків Верховного Суду, ініціюванні проведення судової економічної експертизи без подальшої її оплати, що спричинило повернення матеріалів справи без виконання експертного дослідження, а також у суперечливій позиції позивача щодо фактичних обставин справи та правових підстав позову, на що прямо звернув увагу Верховний Суд, скасовуючи попередні судові рішення у цій справі. 
За вказаних обставин дії позивача свідчать про зловживання процесуальними правами та спричинили необхідність для відповідача нести значні судові витрати, зокрема сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 241 950,90 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу Адвокатському об`єднанню «Радник» за комплексне ведення справи у 2022– 2025 роках у сумі 134 032,00 грн, що підтверджується договором, актом виконаних робіт із детальним розрахунком гонорару та платіжними документами. 
Позивач заперечень щодо заяви відповідача про розподіл судових витрат не подав, а тому з урахуванням приписів ч. 6 ст. 130 ГПК України відповідач вважає наявними правові підстави для вирішення судом питання про розподіл понесених ним судових витрат після залишення позову без розгляду та їх стягнення з позивача у повному обсязі.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Задоволення заяви про компенсацію здійснених витрат відповідача відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК України не є усуненням судом неповноти судового рішення, а залежить виключно від волевиявлення самого відповідача, не передбачає дискреційних повноважень та власної ініціативи суду щодо розгляду вказаного питання, на противагу приписам ст. 244 ГПК України.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21.
Ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.
Принцип відшкодування судових витрат у господарському судочинстві, передбачений п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, спрямований на забезпечення ефективного захисту прав сторін, стимулювання досудового врегулювання спорів та захист від необґрунтованих позовів. Реалізація цього принципу передбачає поетапне визначення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, що включає подання заяви з детальним описом виконаних адвокатом робіт і підтвердженням понесених витрат, а також можливість іншої сторони заявити клопотання про їх зменшення у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом та часом виконаних робіт.
Отже, компенсація витрат за надану правничу допомогу відповідачу у випадку залишення позову без розгляду здійснюється виключно за заявою відповідача і не може бути ініційована судом з власної ініціативи. При цьому суд зобов`язаний забезпечити дотримання принципів диспозитивності та змагальності, рівності сторін, надання можливості бути вислуханими та подати заперечення щодо розміру витрат. 
Судові витрати підлягають визначенню з урахуванням критеріїв реальності та розумності, що відповідає як національному законодавству, так і практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України», заява № 4909/04 від 10.02.2010), який визнає право на компенсацію лише фактичних і необхідних витрат, розмір яких є обґрунтованим (постанова ВП ВС від 05.07.2023 по справі № 911/3312/21).
Суд першої інстанції, розглядаючи заяву ФОП Калініна С.В. про розподіл судових витрат, обґрунтовано виходив із того, що у разі залишення позову без розгляду відповідач відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК України має право на компенсацію судових витрат за рахунок позивача за умови встановлення необґрунтованості дій останнього, причому таке право поширюється як на витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, так і на витрати на професійну правничу допомогу. 
Компенсація витрат здійснюється з дотриманням загальних процесуальних гарантій, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України, і на підставі відповідної заяви відповідача (постанова ВП ВС від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21). 
Попередній розрахунок судових витрат подається разом із першою заявою по суті справи і не обмежує можливість сторони доводити фактичний розмір витрат (ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України), а відзив повинен містити орієнтовний розрахунок витрат, які очікує понести відповідач (п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України). 
У справі №?904/2393/22 відповідач належно заявив про судові витрати та надав докази їх понесення, включаючи договір про надання правничої допомоги від 18.08.2022 №?18/08/22-1 та детальний акт виконаних робіт, що підтверджує обсяг та вартість наданих адвокатом послуг (а. с. 65, 75-87 т 9). 
При оцінці заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу місцевий господарський суд враховував критерії співмірності, реальності та розумності, зокрема: складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, ціну позову та значення справи для сторін, вплив на репутацію та публічний інтерес. Суд встановив, що частина понесених адвокатським об`єднанням витрат (пункти 5–7, 9– 10 акту виконаних робіт) стосувалася апеляційного та касаційного провадження, що підлягає розгляду судами відповідних інстанцій, а п. 11 акту не містив конкретики щодо наданих процесуальних документів на суму 24 000,00 грн. Також враховано фактичну кількість та тривалість судових засідань, меншу за заявлену (14 засідань з 24 – зазначених відповідачем в акті виконаних робіт).
При цьому, суд керувався принципами справедливості та верховенства права, зважаючи на баланс прав сторін і запобігаючи необґрунтованому збагаченню відповідача. 
На підставі викладеного місцевий господарський суд дійшов висновку, що із 134?032,00 грн заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу за рахунок позивача підлягає компенсації лише 50?000,00 грн, решта 84?032,00 грн є непропорційною та не відповідає критеріям співмірності та реальності, а тому покладена судом на відповідача. 
Крім того, місцевий господарський суд врахував, що питання відшкодування відповідачу судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг підлягає розгляду судами відповідних інстанцій, а тому відмовив у задоволенні вимоги відповідача про стягнення з позивача судового збору, у загальній сумі 241 950,90 грн, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, зазначивши, що відповідно до статей 282 та 315 ГПК України такі витрати підлягають розподілу судами тих інстанцій, які здійснювали апеляційний та касаційний перегляд справи.
Центральний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу ФОП Калініна С.В. на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2393/22, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає доводи апелянта обґрунтованими з огляду на таке.
Щодо стягнення заявлених відповідачем витрат на оплату послуг професійного адвоката.
У цій справі суд дійшов висновку, що під час розгляду спору позивач допустив низку необґрунтованих процесуальних дій, які у сукупності призвели до затягування розгляду справи та зрештою стали підставою для залишення позову без розгляду, а також зумовили необхідність залучення відповідачем професійної правничої допомоги.
Зокрема, необґрунтованість дій позивача полягала в такому:
- систематична неявка в судові засідання позивача та його представника після повернення справи на новий розгляд із суду касаційної інстанції, без належного підтвердження поважності причин такої неявки;
- неодноразове подання клопотань про відкладення розгляду справи, які не були підтверджені доказами об`єктивної неможливості участі в судових засіданнях, що свідчило про недобросовісне користування процесуальними правами;
- невиконання вимог суду, зокрема щодо подання відповіді на відзив з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові про скасування попередніх судових рішень;
- подання клопотання про призначення судової економічної експертизи без подальшої сплати її вартості, що унеможливило проведення експертизи та призвело до повернення матеріалів справи без виконання експертного дослідження;
- суперечлива процесуальна позиція позивача щодо фактичних обставин спору та правових підстав позовних вимог, на що звертав увагу Верховний Суд при скасуванні рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що ускладнювало ефективний та своєчасний розгляд справи;
- пасивна процесуальна поведінка позивача на стадії повторного розгляду справи, яка не була спрямована на розгляд спору по суті та фактично унеможливила подальший рух справи.
У сукупності такі дії колегія суддів оцінює як необґрунтовані у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України, тобто як реалізація процесуальних прав позивача без належного процесуального підґрунтя, наслідком чого стало залишення позову без розгляду та виникнення у відповідача необхідності нести витрати на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку про відсутність правових підстав для зменшення заявлених до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач у встановленому процесуальному порядку не подав заперечень, не заявив клопотання про зменшення витрат і не довів їх неспівмірності, як цього вимагають ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України. 
За вказаних обставин, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, суд не наділений повноваженнями зменшувати розмір судових витрат з власної ініціативи. 
Водночас колегія суддів враховує тривалий строк розгляду справи, багатоетапність судового процесу, значний обсяг процесуальних дій, вчинених відповідачем для захисту своїх прав, а також інші обставини, наведені ФОП Калініним С.В. в апеляційній скарзі, що свідчать про об`єктивну необхідність залучення професійної правничої допомоги та понесення відповідних витрат. 
Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду (постанова від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21), відповідно до яких зменшення витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно за клопотанням іншої сторони та за умови доведення нею їх неспівмірності, а суд не вправі підміняти собою процесуальну ініціативу сторін.
Щодо вимог відповідача про відшкодування понесених ним витрат на сплату судового збору в апеляційній та касаційній інстанціях.
Висновок місцевого суду про те, що витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг мають розподілятися виключно судами відповідних інстанцій на підставі статей 282 та 315 ГПК України, апеляційний суд визнає помилковим, оскільки зазначені норми не виключають застосування загальних правил статей 129– 130 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду та наявності необґрунтованих дій позивача.
З урахуванням обставин цієї справи колегія суддів ЦАГС, вирішуючи спірне питання щодо компенсації відповідачу понесених витрат на сплату судового збору, керується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.05.2024 у справі № 916/3278/21. У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що за наявності в матеріалах справи доказів сплати відповідачем судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, які були долучені до відповідних процесуальних документів до ухвалення судом рішення про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції має правові підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Колегія суддів ЦАГС зазначає, що докази сплати ФОП Калініним С.В. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг були належним чином подані та містилися в матеріалах справи ще до постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, оскільки були додані безпосередньо до відповідних апеляційної та касаційної скарг. За таких умов у суду першої інстанції, відповідно до ч. 14 ст. 129 та ч. 5 ст. 130 ГПК України, були наявні правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат за результатами нового розгляду справи, а також достатні та належні докази фактичного понесення відповідачем витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 241 950,90 грн.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені правові висновки, колегія суддів ЦАГС дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат. У зв`язку з чим додаткова ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням вимог ГПК України та без належного врахування правових позицій Верховного Суду, а питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню апеляційним судом з урахуванням встановлених обставин і поданих доказів.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваного процесуального документу знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування додаткової ухвали суду першої інстанції від 02.07.2025 через допущене порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим судове рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ФОП Семененко Сюзани Андріївни на користь ФОП Калініна Станіслава Вікторовича 241 950,90 грн – судового збору та 134 032,00 грн – витрат на професійну правничу допомогу.

7. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, у сумі 2422,40 грн покласти на ФОП Семененко Сюзану Андріївну.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича – задовольнити.
Додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 у справі № 904/2393/22 – скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича про розподіл по справі судових витрат – задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Семененко Сюзани Андріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Калініна Станіслава Вікторовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 244 373,30 грн (Двісті сорок чотири тисячі триста сімдесят три гривні 30 копійок) – судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг; 134 032,00 грн (Сто тридцять чотири тисячі тридцять дві гривні 00 копійок) – витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк касаційного оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов