ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/5376/25 Головуючий суддя І інстанції Малихін О. О.
Провадження № 22-ц/818/916/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року         м.Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 11 липня 2025 року звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою від 11 липня 2025 року, в якій просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1 (одна) гривні за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, завдану суддею Харківського районного суду Харківської області О.М. Якішиною, за приниження його гідності.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказав, що звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до заступника Височанського селищного голови О.Тройно про відшкодування моральної шкоди, і за цим позовом суддею Харківського районного суду Харківської області О.М. Якішиною було відкрито провадження в справі № 635/3863/25 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання було призначено на 09 липня 2025 року. У призначений день суддя О.М. Якішиа відкрила судове засідання та повідомила про надходження від адвоката І.Шапошникова заяви про відкладення розгляду справи через потребу ознайомитися з матеріалами справи. Він, ОСОБА_1 , заперечував проти відкладення розгляду справи, але суддя О.М. Якішина задовольнила клопотання адвоката І.Шапошникова, і розгляд справи був перенесений на іншу дату. Вказав, що внаслідок була принижена його людська гідність, що є порушенням ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції про права людини, що дає йому право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої він визначив в 1 гривню.
На підтвердження заявленої вимоги позивач ОСОБА_1 подав такі документи: протокол від 09 липня 2025 року судового засідання Харківського районного суду Харківської області під головуванням судді О.М. Якішиної з розгляду справи № 635/3863/25 за позовом ОСОБА_1 до заступника Височанського селищного голови О.Тройно про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначена ухвала суду, постановлена без оформлення окремого документу, про відкладення судового розгляду на 31 липня 2025 року; та заяву адвоката Шапошникова І.Є. – представника відповідача ОСОБА_2 від 09 липня 2025 року про відкладення судового засідання в справі № 635/3863/25 з підстав необхідності представнику ознайомитися з матеріалами справи.
Також, в обґрунтування позовної заяви від 28 липня 2025 року ОСОБА_1 вказав, що звернувся 24 січня 2024 року до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Височанського селищного голови О.Мороза про відшкодування моральної шкоди, і за цим позовом суддею Харківського районного суду Харківської області О.Пілюгіною було відкрито провадження в справі № 635/855/24. Проведення підготовчого засідання в даній справі відбулось 16 квітня 2025 року. В підготовчому засіданні виникло питання про прийняття відзиву від адвоката І.Шапошникова, як представника відповідача, та який був поданий з пропуском встановленого судом 15-денного строку. Він, ОСОБА_1 , заперечував проти прийняття до розгляду відзиву, поданого адвокатом І.Шапошникова, не лише через порушення строку на його подання, а й через внесення до поштових документів про відправлення такого відзиву на адресу позивача недостовірних відомостей та через відсутність у адвоката І.Шапошникова зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд». 
Натомість суддя О.Пілюгіна неправомірно продовжила строк на подання відповідачем відзиву та прийняла його. Такі дії судді О.Пілюгіної свідчать про порушення нею рівності сторін у справі та вчинення дій в інтересах позивача. Це спонукало його, Рибалко Є.О., подати заяву про відвід судді О.Пілюгіної. Розглянувши заяву про відвід, суддя О.Пілюгіна постановила ухвалу про відмову в задоволенні заяви про відвід, яка не є мотивованою, оскільки не була надана оцінка наведених ним аргументів. 
Внаслідок цього під час розгляду справи № 635/855/25 також була принижена людська гідність позивача, що є порушенням ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції про права людини, що дає йому право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої він визначив в 1 гривню.
На підтвердження заявленої вимоги позивач ОСОБА_1 подав такі документи: копію заяви від 17 квітня 2025 року, подану в справі № 635/855/24, про відвід судді Пілюгіної О.М., та примірник ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2025 року, постановленої в справі № 635/855/24, про визнання заяви про відвід судді Пілюгіної О.М., головуючого в справі за позовом до Височанського селищного голови О.Мороза про відшкодування моральної шкоди, необґрунтованою, та передачу заяви про відвід судді Пілюгіної О.М. на розгляд іншому судді в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.
Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2025 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати, та направити справу для продовження розгляду.
Скарга мотивована тим, що висновки суду про закриття провадження у справі суперечать нормам права, відповідно до ст.1 ст.3 Конституції України є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і і спрямованість доцільності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Висновки суду щодо підстав закриття провадження у справі суперечать нормам Конституції України та рішенню Конституційного Суду України і зроблені судом на своєму розумінні законодавства, без врахування суддею вимог визначених ст.129 Конституції України – суддя здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. При тому слід зазначити що нормами ЦПК України визначено, що суд може бути відповідачем у справі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, чия явка у даному випадку не є обов`язковою, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним законним вимогам оскаржене судове рішення відповідає.
Суд першої інстанції мотивував свої висновки наступним чином.
Підстави та зміст кожного з позовів, норми процесуального законодавства свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
У контексті заявлених позовних вимог та з урахуванням приписів чинного законодавства, суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі.
Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених ст. 1176 ЦК України, однак про такі підстави в позовних заявах позивачем не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на підстави та зміст позовів, а також викладені вище мотиви та висновки, позовні заяви ОСОБА_1 до держави України в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження дій судів та суддів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
При цьому суд першої інстанції відповідна до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував відповідні висновки касаційного суду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що в обґрунтування позовної заяви від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 вказав, що звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до заступника Височанського селищного голови О.Тройно про відшкодування моральної шкоди, і за цим позовом суддею Харківського районного суду Харківської області О.М. Якішиною було відкрито провадження в справі № 635/3863/25 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання було призначено на 09 липня 2025 року. У призначений день суддя О.М. Якішиа відкрила судове засідання та повідомила про надходження від адвоката І.Шапошникова заяви про відкладення розгляду справи через потребу ознайомитися з матеріалами справи. Він, ОСОБА_1 , заперечував проти відкладення розгляду справи, але суддя О.М. Якішина задовольнила клопотання адвоката І.Шапошникова, і розгляд справи був перенесений на іншу дату. Він, Рибалко Є.О., переконаний, що при розгляді справи № 635/3863/25 суддя О.М. Якішина застосувала до нього поводження – приниження людської гідності, що є порушенням ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції про права людини, що дає йому право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої він визначив в 1 гривню.
На підтвердження заявленої вимоги позивач ОСОБА_1 подав такі документи: протокол від 09 липня 2025 року судового засідання Харківського районного суду Харківської області під головуванням судді О.М. Якішиної з розгляду справи № 635/3863/25 за позовом ОСОБА_1 до заступника Височанського селищного голови О.Тройно про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначена ухвала суду, постановлена без оформлення окремого документу, про відкладення судового розгляду на 31 липня 2025 року; та заяву адвоката Шапошникова І.Є. – представника відповідача ОСОБА_2 від 09 липня 2025 року про відкладення судового засідання в справі № 635/3863/25 з підстав необхідності представнику ознайомитися з матеріалами справи.
Також, в обґрунтування позовної заяви від 28 липня 2025 року ОСОБА_1 вказав, що звернувся 24 січня 2024 року до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Височанського селищного голови О.Мороза про відшкодування моральної шкоди, і за цим позовом суддею Харківського районного суду Харківської області О.Пілюгіною було відкрито провадження в справі № 635/855/24. Проведення підготовчого засідання в даній справі відбулось 16 квітня 2025 року. В підготовчому засіданні виникло питання про прийняття відзиву від адвоката І.Шапошникова, як представника відповідача, та який був поданий з пропуском встановленого судом 15-денного строку. Він, ОСОБА_1 , заперечував проти прийняття до розгляду відзиву, поданого адвокатом І.Шапошникова, не лише через порушення строку на його подання, а й через внесення до поштових документів про відправлення такого відзиву на адресу позивача недостовірних відомостей та через відсутність у адвоката І.Шапошникова зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд». Натомість суддя О.Пілюгіна неправомірно продовжила строк на подання відповідачем відзиву та прийняла його. Такі дії судді О.Пілюгіної свідчать про порушення нею рівності сторін у справі та вчинення дій та вчинення дій в інтересах позивача. Це спонукало його, Рибалко Є.О., подати заяву про відвід судді О.Пілюгіної. Розглянувши заяву про відвід, суддя О.Пілюгіна постановила ухвалу про відмову в задоволенні заяви про відвід. Але така ухвала не є мотивованою, оскільки не дала оцінки наведених ним аргументів. 
ОСОБА_1 , переконаний, що в справі № 635/855/25, під час розгляду заяви про відвід, суддя О.Пілюгіна застосувала до нього поводження – приниження людської гідності, що є порушенням ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції про права людини, що дає йому право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої він визначив в 1 гривню.
На підтвердження заявленої вимоги позивач ОСОБА_1 подав такі документи: копію заяви від 17 квітня 2025 року, подану в справі № 635/855/24, про відвід судді Пілюгіної О.М., та примірник ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2025 року, постановленої в справі № 635/855/24, про визнання заяви про відвід судді Пілюгіної О.М., головуючого в справі за позовом до Височанського селищного голови О.Мороза про відшкодування моральної шкоди, необґрунтованою, та передачу заяви про відвід судді Пілюгіної О.М. на розгляд іншому судді в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частин першої, одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведене свідчить про те, що законом та Конституцією встановлено функціональний імунітет суду від таких позовів, а тому він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність функціонального імунітету суду та судді, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено, що є необхідним елементом права кожного на справедливий суд, ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950.
Закони України не передбачають розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.
Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 454/3208/16-ц.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому вимоги вказаного припису розповсюджується як на позови, які не можна розглядати за правилами визначеного судочинства (певної юрисдикції), так і на позови, які суди взагалі не можуть розглядати як предмет позову.
Таким чином, установивши, що спір щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу, ухваленими процесуальними рішенням суддів Харківського районного суду Харківської області О.М. Якішиної та Пілюгіної О.М. під час розгляду цивільних справ за позовами ОСОБА_1 не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, суд першої інстанції, дійшов до правильного висновку про закриття провадження, що відповідає змісту п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та усталеній практиці Верховного Суду.
З огляду на вищевказані приписи закону та сталій касаційній практиці щодо такої категорії справ, у позивача не виникають позитивні сподівання на те, що за відсутності відповідного вироку суду, яким має бути встановлено незаконність дій чи бездіяльності судді, потерпіла особа може звернутися до суду з таким позовом.
Вказані приписи законів мають на меті забезпечити незалежність суду під час судочинства, що передбачено норму ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., та є частиною законного функціонального імунітету суддів, а тому таке процедурне обмеження права на звернення до суду, що передбачено законом, має легітимну мету та відповідає принципу верховенства права, частиною якого є право на суд та правова визначеність.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження у матеріалах справи та висновків судів не спростовують, про незаконність та необґрунтованість судового рішення не свідчать.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Головуючий –         В.Б.Яцина.

Судді           Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.