ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року справа №200/4632/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року (головуючий суддя І інстанції – Христофоров А.Б.), складене у повному обсязі 28 серпня 2025 року, у справі № 200/4632/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неправильного розрахунку ОСОБА_1 розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 15.05.2025 року 
- зобов`язати відповідача з 25.04.2025 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника без застосування обмеження в індексації з 01.03.2023 року 970.37 грн, з 01.03.2024 року 82.07 грн, з 01.03.2025 року 547.80 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою годувальника в розмірі, меншому від 50 відсотків фактичного розміру пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% від фактичного розміру пенсії, яку отримував померлий годувальник ОСОБА_2 на день його смерті, без застосування обмеження індексації починаючи з 25.04.2025 року.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи заявниця з 15.05.2025 отримує пенсію в разі втрати годувальника згідно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Станом 15.05.2025 розмір пенсії по втраті годувальника становить 12583,05 грн. Територіальним органом Пенсійного фонду застосовано обмеження в індексації, а саме:-970,37 грн.– обмеження в індексації з 01.03.2023 року (постанова КМУ № 168)- 82,07 грн.– обмеження в індексації з 01.03.2024 року (постанова КМУ № 184)-547,80 грн.– обмеження в індексації з 01.03.2025 року (постанова КМУ № 209). Відтак, розмір пенсійної виплати Позивачки становить 10982,81 грн. Вважає, що пенсія позивача обчислена відповідно до норм діючого законодавства.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 обчислену відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 17.07.1977 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані обставини не є спірними та не заперечуються сторонами.
15.05.2025 року Позивач звернулась до органів ПФУ із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (чоловіка ОСОБА_2 ).
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.06.2025 року вих. № 20002-16965/В-02/8-0500/25 повідомило Позивачу, що за даними її електронної пенсійної справи (далі - ЕПС) вона перебуває на обліку в Головному управлінні та отримуєте пенсію в разі втрати годувальника з 15.05.2025 згідно заяви від 15.05.2025 № 8931 за померлого годувальника ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка призначена відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка обчислена з урахуванням норм статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу померлого годувальника, який склав 71 рік 05 місяців (врахований по 31.10.2010), в тому числі додатковий стаж за Списком № 1 – 32 роки.
Коефіцієнт страхового стажу – 0.71417. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії складає 31457.62 грн (8913.83 грн – показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки з урахуванням індексації х 3.52908– індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за періоди з 01.08.1991 по 30.09.1996 та з 01.07.2000 по 31.10.2010 — за даними персоніфікованого обліку).
Розмір пенсії з 15.05.2025 складає 10982.81 грн, у тому числі:
Розмір пенсії за віком (ст.27) (31457.62 грн х 0.71417): 22466.09 грн. Доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1. абз.2) (за 46 років): 1086.06 грн. Загальний розмір пенсії: 23552.15 грн. Доплата до пенсії по ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці": 1613.95 грн. Сума пенсії по ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" (80% від 31457.62 грн.): 25166.10 грн. % для обчислення пенсії у разі втрати годувальника: 50.00. Розмір пенсії по втраті годувальника: 12583.05 грн. Обмеження в індексації з 01.03.2023 року: -970.37 грн. Обмеження в індексації з 01.03.2024 року: -82.07 грн. Обмеження в індексації з 01.03.2025 року: -547.80 грн. Призначена пенсія утриманцю: 10982.81 грн.
Вказана обставина також підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії. Версія: 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 22.05.2025 16:10.
Не погодившись з діями відповідача щодо обчислення розміру пенсії, позивач звернулась з адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема,: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Стаття 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону № 1058-IV.
Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; […].
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 676/6529/15-а, від 21.02.2020 у справі №523/13150/16-а, від 06.04.2021 у справі №617/724/16-а, від 20.04.2022 року у справі №380/7531/20 та від 01.06.2022 у справі №620/3519/18.
Судом встановлено, що померлий годувальник, перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком, яка була призначена відповідно до правових норм Закону №1058-IV.
Відповідач, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника, який належав до виплати позивачці, вказав, що 50 відсотків такої пенсії становить 12583,05 грн (50% від 25166,10). Водночас, проводячи розрахунок пенсії відповідачем було застосовано обмеження в індексації з 01.03.2023 року (постанова КМУ № 168) у розмірі 970,37 грн., з 01.03.2024 року (постанова КМУ № 184) у розмірі 82,07 грн., з 01.03.2025 року (постанова КМУ № 209) у розмірі 547,80 грн., що призвело до зменшення розміру пенсії позивачки.
Судами встановлено, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства нараховуючи позивачу пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 10982,81 грн., розмір якої не відповідає 50% пенсії за віком померлого годувальника, яка на момент смерті складала 25166,10 грн
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% від фактичного розміру пенсії, яку отримував померлий годувальник ОСОБА_2 на день його смерті, без застосування обмеження індексації починаючи з 25.04.2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі № 200/4632/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Судді А.В. Гайдар 
Е.Г. Казначеєв
І.В. Сіваченко