справа № 760/24083/20
головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
провадження № 22-ц/824/437/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому він просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою у сумі 16 000 доларів США та судові витрати у сумі 15 006 грн 22 коп.
Позов обґрунтовано тим, що 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 16 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2020 року.
Отримання коштів відповідачем, а також строк повернення позики підтверджуються розпискою.
В обумовлений ними та визначений у розписці строк грошові кошти відповідачем йому повернуті не були.
Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позов.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 16 000 доларів США, 5 064 грн 22 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не спростував факт укладання договору позики та наявність у нього зобов`язання щодо повернення коштів, не надав доказів виконання зобов`язання повністю чи частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно з копією документа (без назви) від 01 жовтня 2019 року, складеного російською мовою, ОСОБА_1 бере в борг у ОСОБА_2 16 000 доларів США і зобов`язується вернути протягом року, а саме до 01 жовтня 2020 року.
Вказує, що зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання їх відповідачем.
Також позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу.
Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі не може свідчити про те, що між позивачем та відповідачем укладений договір позики та те, що позивачем було передано грошові кошти відповідачу.
Зазначає, що у документі не зазначено особу позикодавця, оскільки ім`я та по батькові не вказано, а обмежено його лише ініціалами, тобто з розписки не встановлено, що ОСОБА_2 є саме позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До цього ж, паспортні дані або ідентифікаційний номер позивача, його місце реєстрації та проживання також не зазначено.
Скаржник вказує, що не брав ні в ОСОБА_2 , ні в ОСОБА_2 в борг указані гроші, тому між позивачем та відповідачем відсутній спір.
Наявність у наданій позивачем копії документа зобов`язання повернути борг не може свідчити про те, що було укладено договір позики та те, що позивачем передано грошові кошти відповідачу.
Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, оскільки на думку суду вони є голослівними.
Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко О.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Мельнікова І.Г. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 16 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 01 жовтня 2020 року (а.с. 5).
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У своєму позові ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 жовтня 2019 року у розмірі 16 000 доларів США.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 16 000 доларів США за указаним договором підтверджується змістом його розписки (а.с. 5).
У зв`язку з цим апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у розписці не зазначено особу позикодавця, оскільки такий довід спростовується змістом розписки, де зазначено, що грошові кошти отримано у борг від ОСОБА_2 .
При цьому не зазначення у розписці паспортних даних, ідентифікаційного номеру позивача, його місце реєстрації та проживання, саме по собі не має наслідком визнання недоведеним укладення договору або передання грошових коштів на виконання його умов.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.
У справі, що переглядається відповідачем не доведено належного повернення суми позики у розмірі та на умовах, визначених договором.
Оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором позики, а відповідач ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження своїх доводів, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 13 січня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська