Справа № 944/6087/25
Провадження №2/944/1036/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кондратьєвої Н.А.
з участю секретаря судових засідань Шандрук А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача
ТзОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2462527 від 03.07.2019 року в розмірі 17520 грн, судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову зазначає, що 03.07.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № 2462527, із використанням одноразового пароля. ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 2462527 від 03.07.2019 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня кредитодавця наступного за днем підписання договору. За цим Договором позичальник сплатив кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов цього Договору, а також комісії банків емітентів платіжних карт, які використовує позичальник. Відповідач уклала кредитний договір із ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000 грн. Відповідно до п.1.6 договору, базова процентна ставка за один день користування кредитом – 1,7%. Сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 02.08.2019 р. (п.1.9 договору). Відповідачем не виконано належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, в результаті чого утворилась заборгованість. 10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025. 07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу № ДФ-07072025. Згідно вказаних договорів факторингу відбулося відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином, сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 17520грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000 грн., заборгованість за відсотками становить 11520 грн. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на останню відому адресу реєстрації відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що позичальник не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором, просить позов задовольнити.
18.12.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Цокало Т.М. скерувала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач позов визнає частково з огляду на наступне. Відповідно до положень п.1.9 Договору про надання кредиту №2462527 від 03 липня 2019 року: строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; орієнтовний строк повернення кредиту на останній день дії договору з моменту отримання кредиту або достроково, дата надання кредиту 03 липня 2019 року, дата повернення кредиту 02 серпня 2019 року. Таким чином, оскільки вказаним договором визначений строк його дії, який становить 30 днів з 03 липня 2019 року, саме протягом даного строку кредитодавець мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з врахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.6 цього Договору, становлять 1,7%. Натомість, первісний кредитор як вбачається з позовної заяви, здійснив нарахування відсотків за договором як у межах строку його дії, тобто протягом 30 днів з 03 липня 2019 року, так і після закінчення строку його дії, тобто після 02 серпня 2019 року, внаслідок чого сторона відповідача вважає за необхідне виконати власний розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за відсотками за вказаним договором. Так, 6000 гривень 00 копійок (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) /100% х 1,7% (узгоджений сторонами у п.1.6 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами, у разі невиконання свого зобов`язання у строк дії договору) = 102 гривні 00 копійок (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). Таким чином, заборгованість відповідача по відсоткам за договором становить 3060 гривень 00 копійок (102 гривні 00 копійок (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 30 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п.1.9 договору)). Умовами кредитного договору не передбачено пролонгацію/автопролонгацію. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором про надання кредиту №2462527 від 03 липня 2019 року між нею та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (первісний кредитор), в обумовлені договором строки, можна дійти до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 9060,00 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3060,00 грн. заборгованість за процентами. Окрім цього просить здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 8000 грн.
23.12.2025 року представник позивача Лановий Є.М. на адресу суду скерував відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до п.1.6. договору, ставки нарахування процентів і розмір пені за цим договором: базова процентна ставка за один день користування кредитом – 1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,45%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%. Згідно п.4.7. Договору, кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати основної суми кредиту та Процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення Узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо Узгоджений строк повернення Кредиту не було продовжено шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди. Звертає увагу суду, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 02.08.2019 року. Згідно деталізованого розрахунку заборгованість за відсотками становить 11 520,00 грн.: нарахування процентів згідно п.1.5., п..1.6 (1,70%) договору за період 04.07.2019 – 02.08.2019 у загальному розмірі становить 3 0630,00 грн.; нарахування процентів згідно п.1.5., п..1.6 (3,00%) договору за період 03.08.2019 – 18.09.2019 у загальному розмірі становить 8 460,00 грн. Позивач звертає увагу суду, що за ввесь період перебування права грошової вимоги у позивача, остання не здійснювала жодних додаткових нарахувань і не застосовувала жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нарахування відсотків здійснювались виключно первісним кредитором у відповідності до договору та додатків до нього. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідача, зазначає, що представником відповідача не доведено, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим, оскільки вбачається неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, а отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення з Позивача на користь Відповідача витрат на професійну (правову) допомогу в розмірі 8 000 грн.

Заяви, клопотання учасників справи
Представник позивача в судове засідання не прибув, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник Цокало Т.М. в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Процесуальні дії в справі
Ухвалою суду від 01.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2026 року.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19 січня 2026 року, є дата складення повного судового рішення 26 січня 2026 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 03.07.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №2462527 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення в розмірі та на умовах, визначених цим договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України – гривні. Сума кредиту складає 6000 грн 00 коп.
Відповідно до п.1.6 договору, базова процентна ставка за один день користування кредитом – 1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,45%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%. 
Відповідно до п.1.9 договору, Сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 02.08.2019 р.
Згідно п.4.7. договору, кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати основної суми кредиту та Процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення Узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо Узгоджений строк повернення Кредиту не було продовжено шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди. 
Договір був підписаний ОСОБА_1 03.07.2019 року за допомогою одноразового ідентифікатора – 2462527.
В графіку платежів, що є додатком №1 до договору № 2462527 від 03.07.2019 року, який також підписано ОСОБА_1 , зазначено дату надання кредиту 03.07.2019 року, дата погашення кредиту 02.08.2019 року, у випадку виникнення заборгованості сума платежу за узгоджений строк повернення кредиту 9060 грн, в тому числі 6000 грн основна сума кредиту, 3060 грн проценти за користування кредитом, процентна ставка – 1.70%., реальна процентна ставка 620.50%, орієнтовна вартість кредиту 9060 грн.
Отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджено інформацією ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування 03.07.2019 року кредиту в розмірі 6000 грн на маска картку НОМЕР_1 , код авторизації 010507.
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту №2462527 від 03 липня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 17520 грн, з яких: 6000грн – сума кредиту, 3060 грн – залишок процентів за користування кредитом (нараховані за період з 04.07.2019 року по 02.08.2019 року), 8460 грн – прострочені проценти за спеціальною процентною ставкою (нараховані в період з 03.08.2019 року по 18.09.2019 року). 
10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025, згідно якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняті такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр плату, у передбачений цим договором спосіб.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №АК-10/06/2025 від 10.06.2025 року, ТОВ «Секвоя Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2462527 від 03 липня 2019 року на загальну суму заборгованості в розмірі 17520 грн.
07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, згідно із яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняті такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр плату, у передбачений цим договором спосіб.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025 року, ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2462527 від 03 липня 2019 року на загальну суму заборгованості в розмірі 17520 грн.
Згідно із вимогою-повідомленням №2462527 від 10.07.2025 року, ТОВ «Солвентіс» зверталось до ОСОБА_1 про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором №2462527 від 03.07.2019 року. 

Мотиви та оцінка суду
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Між сторонами виникли правовідносини щодо неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 умов укладеного договору кредиту.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до норм статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Під час укладення кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.
Кредитодавець належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором та перерахував кредит у встановленому розмірі на картковий рахунок позичальника. ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частина 1 статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6000 грн підтверджено інформацією ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування суми кредиту та не заперечується стороною відповідача.
Однак, як вбачається з умов договору, що також узгоджується із графіком платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною, які було підписано ОСОБА_1 строк кредиту становить 30 днів до 02.08.2019 року.
Враховуючи наведене, починаючи з 03.08.2019 року у ТОВ «Алекскредит», як кредитодавця, було відсутнє право нараховувати проценти за даним кредитним договором.
В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позичальником ОСОБА_1 було ініційовано пролонгацію дії договору та, відповідно, укладалися додаткові угоди між сторонами з цього приводу, проценти в сумі 3060 грн нараховані у межах строку кредитування, проценти в сумі 8460грн нараховані поза межами 30 денного строку кредитування, узгодженого сторонами й визначеного Договором № 2462527 від 03.07.2019 року, а отже вимога позивача про стягнення відсотків у сумі 8460 грн не підлягає до задоволення, оскільки відсотки за умовами договору можуть нараховуватися в межах строку дії останнього. В даному випадку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 6000 грн 00 коп та проценти в розмірі 3060 грн 00 коп (30 х 1.7 х 6000/100), тобто на загальну суму 9060 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно дост.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено в розмірі 2422.40 грн.
Враховуючи, що позов задоволено частково, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1252.67 грн (9060/17520*2422,40)
Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з приписами ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Представник позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правої допомоги від 01.07.2025 №43657029, укладений між адвокатом Лівак І.М. та ТОВ «ФК «Солвентіс», додаткову угоду №2462527 до договору №43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025 року, від 30.09.2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на загальну суму 6000 грн, акт №2462527 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.09.2025 року на загальну суму 6000грн.
Окрім цього, представник відповідача у відзиві на позов просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано суду: ордер на надання правничої допомоги, Договір про надання правничої допомоги №1433 від 17.12.2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), квитанцію №1433 від 17.12.2025 року про сплату гонорару на суму 8000 грн. 
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Здійснюючи розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі суд зазначає, що фактично справа розглядалася без участі сторін, така категорія справ є розповсюдженою; даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Враховуючи наведені обставини, складність справи, час, витрачений адвокатом позивача на підготовку позовної заяви та процесуальних документів в межах розгляду справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, суд вважає за необхідне визначити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу відповідно пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 3102,00 грн.
Щодо понесених стороною відповідачка витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 3863грн.
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»» заборгованість за договором про надання кредиту № 2462527 від 03.07.2019 року в розмірі 9060 (дев`ять тисяч шістдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»» судовий збір у сумі 1252 (тисяча двісті п`ятдесят дві) гривні 67 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3102 (три тисячі сто дві) гривні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3863 (три тисячі вісімсот шістдесят три) гривні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 26 січня 2026 року.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанслва компанія «Солвентіс», код ЄДРПОУ 43657029, юридична адреса: 07406, Київська область, м.Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1. 
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Кондратьєва Н.А.